ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

27 січня 2021 року	  м. Одеса	Справа № 916/1900/16	
м. Одеса, проспект Шевченка, 29, зал судових засідань Південно-західного апеляційного господарського суду №1
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:
          головуючого судді Савицького Я.Ф.,
                                суддів Богацької Н.С.,
                                           Головея В.М.,
секретар судового засідання - Бебик А.М.
за участю представників учасників судового процесу: 
від прокуратури: Біховська М.Ю., за посвідченням;
від Кабінету Міністрів України: Пуйда Є.Ю., у порядку самопредставництва;
від Міністерства оборони України: Дубчак Д.В., у порядку самопредставництва;
від КЕВ м.Одеси: Поляков О.Є., у порядку самопредставництва;
від Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області: не з`явився;
від ДП «Одеський авіаційний завод»: Слободяник В.Ю., у порядку само представництва; 
від ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 : Гладишева О.О., за договором про надання правової допомоги;
Представники інших учасників процесу в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги  ОСОБА_10 , ОСОБА_2 , Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області
на рішення Господарського суду Одеської області 
від 15 лютого 2017 року
у справі № 916/1900/16
за позовом Першого заступника військового прокурора Південного регіону України в інтересах держави
в особі:
Кабінету Міністрів України,
Міністерства оборони України,
Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеси
до відповідача: Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області
треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Державне підприємство „Одеський авіаційний завод", ОСОБА_11 , ОСОБА_1 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_2 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_10 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_47 , ОСОБА_48 , ОСОБА_49 , ОСОБА_50 , ОСОБА_51 , ОСОБА_52 , ОСОБА_53 , ОСОБА_54 , ОСОБА_55 , ОСОБА_5 , ОСОБА_56 , ОСОБА_57 , ОСОБА_58 , ОСОБА_59 , ОСОБА_60 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_61 , ОСОБА_62 , ОСОБА_63 , ОСОБА_64 , ОСОБА_8 , ОСОБА_65 , ОСОБА_9 , ОСОБА_66 , ОСОБА_67 , ОСОБА_68 , ОСОБА_69 , ОСОБА_70 , ОСОБА_71 
про визнання незаконним та скасування рішення та зобов`язання повернути земельну ділянку,-

колегія суддів суду першої інстанції: головуючий суддя Демешин О.А., судді Малярчук І.А., Зайцев Ю.О.,
час та місце винесення рішення: 15.02.2017р., м. Одеса, просп. Шевченка, 29, Господарський суд Одеської області
Сторони належним чином повідомлені про час і місце засідання суду.
В судовому засіданні 27.01.2021р. відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

В С Т А Н О В И В:

У липні 2016 року Перший заступник військового прокурора Південного регіону України в інтересах держави, в особі Кабінету Міністрів України, Міністерства оборони України та Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеси звернувся до господарського суду Одеської області з позовом до Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області про:
- визнання незаконним та скасування рішення Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області від 17.07.2007р. №774-V „Про вилучення із земель Міністерства оборони України КЕВ м. Одеси земельної ділянки, загальною площею 7,7330 га, та зарахування цієї земельної ділянки до земель запасу Молодіжненської сільської ради в межах с. Молодіжного,
- зобов`язання Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області повернути державі в особі Міністерства оборони України та квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеси шляхом складання акту прийому - передачі земельну ділянку загальною площею 6,2930 га, вилучену рішенням Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області від 17.07.2007р. № 774-V (згідно заяв про зміну предмету позову та уточнення позовних вимог від 17.08.2016р. та 15.02.2017р.).
В обґрунтування позовних вимог Перший заступник військового прокурора Південного регіону України (Прокурор) посилався на те, що відповідно до Державного акту на право користування землею серії Б№032344 від 1986 року квартирно-експлуатаційній частині Одеського району, правонаступником якої є квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеса (КЕВ м. Одеси), в постійне користування відведено землі військового містечка №1, дислокованого у м. Іллічівську (Чорноморськ) Одеської області. Частина зазначеної земельної ділянки військового містечка №1 площею 7,7330 га перебуває на обліку в органах квартирно-експлуатаційної відділу м. Одеси. При цьому, на вказаній ділянці розташовані будівлі та споруди, які належать державному підприємству Міністерства оборони України „Одеське авіаційно-ремонтне підприємство „Одесавіаремсервіс" на праві державної власності, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 17.02.2005р. 17.07.2007р. Молодіжненською сільською радою Овідіопольського району Одеської області (Відповідач по справі) прийнято рішення №774-V „Про вилучення із земель Міністерства оборони України КЕВ м. Одеси земельної ділянки, загальною площею 7,7330 га та зарахування цієї земельної ділянки до земель запасу Молодіжненської сільської ради в межах с. Молодіжного". Прокурор зазначав, що земельна ділянка загальною площею 7,7330 га на момент прийняття рішення № 774-V, відповідно до ст.ст. 13, 77, 84 Земельного кодексу України, ст. 1 Закону України „Про використання земель оборони" та ст. 9 Закону України „Про оборону" належала до державної власності і відносилась до земель оборони. Земельна ділянка щодо якої відповідачем було прийнято спірне рішення перебувала у постійному користуванні військової установи, а саме квартирно-експлуатаційного відділу м.Одеса, що підтверджується, зокрема, Державним актом на право постійного користування. Посилаючись на ст. 19 Конституції України, ст. 24 Закону України „Про місцеве самоврядування", ч. 3 ст. 78, ч. 1 ст. 84, ст. 122 Земельного Кодексу України, Перший заступник військового прокурора Південного регіону України робить висновок, що відповідач, приймаючи рішення №774-V, діяв поза межами та не у спосіб, передбачений наведеними законами України, внаслідок чого незаконно розпорядився землями державної власності, чим порушив права та охоронювані законом інтереси позивачів, зокрема Кабінету Міністрів України, Міністерства оборони України та Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеси, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення органу місцевого самоврядування. Прокурор у позові посилався на те, що з листів першого заступника Міністра оборони України від 11.04.2012р. №220/2183, першого заступника начальника Головного КЕУ ЗСУ від 21.11.2014р. за №303/6/27/1078 вбачається, що, Міністерством оборони України рішення про передачу із земель оборони земельної ділянки площею 7,7330 га військового містечка №1 (м. Іллічівськ) не приймалися, отже і згоди на вилучення цієї ділянки не надавалося.
Рішенням господарського суду Одеської області від 15.02.2017 року (колегія суддів у складі головуючого судді Демешина О. А., суддів Малярчук І.А., Зайцева Ю.О.) позов задоволено, визнано незаконним та скасовано Рішення Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської  області від 17.07.2007р. №774-V „Про вилучення із земель Міністерства оборони України КЕВ м. Одеси земельної ділянки, загальною площею 7.7330 га, та зарахування цієї земельної ділянки до земель запасу Молодіжненської сільської ради в межах с. Молодіжного.
Зобов`язано Молодіжненську сільську раду Овідіопольського району Одеської області повернути державі в особі Міністерства оборони України та Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеси шляхом складання Акту прийому-передачі земельну ділянку загальною площею 6,2930га, вилучену Рішенням Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської    області від 17.07.2007р. №774-V.
При винесенні рішення суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідач, приймаючи Рішення №774-V, не мав правових підстав  для вилучення земельної ділянки площею 7,7330 із земель Міністерства оборони України і діяв поза межами та не у спосіб, передбачений наведеними законами України, внаслідок чого незаконно розпорядився землями державної власності, чим порушив права та охоронювані законом інтереси позивача Кабінету Міністрів України (його компетенції, повноважень тощо), що є підставою для скасування оскаржуваного рішення органу місцевого самоврядування.
Оскільки незаконне Рішення №774-V Молодіжненської сільської ради не породжує правових наслідків, суд першої інстанції вважає, що позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача повернути частину (6,2930га) земельної ділянки, яка була предметом цього Рішення, також підлягають задоволенню, оскільки є похідними від позовних вимог про визнання незаконним та скасування зазначеного Рішення.
Заперечення відповідача про те, що спірне Рішення №774-V вичерпало свою дію і його скасування не породжує правових наслідків для позивачів, оскільки в подальшому, на підставі рішень Молодіжненської сільської ради частина спірної земельної ділянки була передана до державної власності і знаходиться у користуванні Державного підприємства „Одеське авіаційно-ремонтне підприємство „Одесавіаремсервіс", а частина передана у власність фізичним особам, місцевий суд не прийняв, оскільки позовна вимога про визнання незаконним та скасування Рішення №774-V безпосередньо пов`язана з позовною вимогою про зобов`язання відповідача повернути державі в особі Міністерства оборони України та Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеси земельну ділянку загальною площею 7,7330 га, вилучену Рішенням Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області від 17.07.2007р. №774-V. Тобто, за наявності чинного Рішення №774-V у позивачів були б відсутні правові підстави для витребування вказаної земельної ділянки у відповідача і лише у такий спосіб (шляхом визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування з подальшим зобов`язанням останнього повернути земельну ділянку) у позивачів є можливість захисту свого порушеного права.
При цьому, суд першої інстанції відмовив у застосуванні строку позовної давності, зазначивши, що про спірне Рішення №774-V від 17.07.2007р. було відомо лише Квартирно-експлуатаційному відділу міста Одеси, начальник якого, власне і направляв на адресу Молодіжненської сільської ради лист № 836 від 01.06.2007р. про передачу земельної ділянки відповідачу, з огляду на те, що ним же, начальником КЕВ м. Одеси підписувався і Акт прийому передачі земельної ділянки від 07.08.2007р. Матеріали справи не містять доказів, що про прийняте Рішення №774-V та про передачу Молодіжненській сільській раді земельної ділянки із земель оборони було відомо іншим позивачам - Кабінету Міністрів України та Міністерству оборони України.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, треті особи ОСОБА_10 та ОСОБА_2 звернулись до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційними скаргами, в яких просили рішення господарського суду Одеської області скасувати, та відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
З аналогічними вимогами суду Одеського апеляційного господарського суду звернувся і відповідач - Молодіжненська сільська рада.
Обґрунтовуючи апеляційні скарги, відповідач та треті особи зазначали, зокрема, що висновок місцевого господарського суду не відповідає обставинам справи, оскільки рішення Молодіжненської сільради є одноразовим актом та вичерпало свою дію після виконання, а тому не може бути скасоване, що дає підстави вважати про обрання прокурором невірного способу захисту порушеного права, який не призведе до відновлення прав.
Водночас апелянти наполягали на тому, що позовні вимоги про повернення земельної ділянки у розмірі 6,2930 га взагалі не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, оскільки наразі такої земельної ділянки загальною площею 6,2930 га як об`єкта цивільного обігу, не існує, її не визначено в натурі, не обмежено межовими знаками, отже її повернення неможливе.
Разом з цим, скаржники зауважили про те, що відмова суду першої інстанції у застосуванні строків позовної давності була безпідставною з огляду на те, що облік земельної ділянки на балансі КЕВ м. Одеси ще не свідчить про його право власності на цей об`єкт. Крім того, апелянти звернули увагу, що акт приймання-передачі від 06.08.2007р. був затверджений головою Молодіжненської сільради та погоджений заступником командувача військ Південного оперативного командування з будівництва розквартирування військ О.В. Осадченко, за підписом останнього та печаткою Міноборони України. Отже, Міноборони знало про вказаний акт.
Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 12.12.2017р., рішення місцевого суду скасовано, прийнято нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову повністю.
Суд апеляційної інстанції скасовуючи рішення місцевого суду та приймаючи нове про відмову у задоволенні позову зазначив про те, що з аналізу змісту спірного Рішення та матеріалів справи вбачається, що дане Рішення Молодіжненської сільської ради вичерпало свою дію внаслідок його виконання шляхом фактичного вилучення земельної ділянки із земель Міністерства оборони України в землі запасу Молодіжненської сільської ради площею 7,733 га та складенням відповідного акту прийому-передачі земельної ділянки у складі начальника КЕВ міста Одеси Яковенко В.А, землевпорядника Молодіжненської сільської ради Якуніної О.В та директора ДП ОАРП „Одесавіаремсервіс" Юхачова В.В . Вказаний Акт був затверджений 06.08.2007р. заступником командувача Південного оперативного командування з будівництва Осадченко О.В., а 07.08.2007р. - головою Молодіжненської сільської ради Гуляєвим В.О. 
Що стосується пункту 2 Рішення щодо обов`язку КЕВ надати державний акт для внесення змін до нього, апеляційний суд зазначив, що такий пункт взагалі не має правових наслідків, оскільки зі змісту не вбачається обов`язок внести зміни, а лише надати акт.
Тобто, за таких обставин, спірне Рішення за своїм змістом та правовою природою не породжує підстав виникнення цивільного речового права осіб, зокрема, й права власності або користування на землю, у даних спірних правовідносинах.
Висновок суду першої інстанції про поновлення прав держави в особі Кабінету Міністрів України та Міністерства оборони шляхом визнання спірного Рішення про вилучення земель та передачі до земель запасу незаконним є помилковим.
Таким чином, апеляційна колегія зазначила, що скасування спірного Рішення про вилучення земельної ділянки, яке не породжує правових наслідків за своєю суттю, та вичерпало дію фактичним виконанням, без скасування рішень, наслідком яких є виникнення права власності або права користування землею щодо оформлення державних актів на землю або актів на користування землею, не відновлює права позивачів по справі. А відтак, обраний прокурором спосіб захисту про визнання незаконним і скасування відповідного Рішення сільської ради не забезпечує реального захисту порушеного права позивача.
Крім того, апеляційний суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо зобов`язання Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області повернути державі в особі Міністерства оборони України та Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеси шляхом складання акту прийому - передачі земельну ділянку, загальною площею 6,2930 га, вилучену рішенням Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області від 17.07.2007р. №774-V, не підлягають задоволенню з огляду на те, що докази існування такої земельної ділянки, загальною площею 6,2930 га, як об`єкта цивільного обігу, відсутні. Крім того, не визначено розмір такої ділянки в натурі, не обмежено межовими знаками відповідною землевпорядною документацією, що унеможливлює її фактичне повернення.
Враховуючи, що Одеський апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову по суті, у зв`язку з відсутністю порушеного права, судова колегія при розгляді справи не застосовувала строки позовної давності.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 29.11.2018р. постанову Одеського апеляційного господарського суду від 12.12.2017р. у справі №916/1900/16 скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
При цьому, у своєї постанові Верховним Судом зазначено, що апеляційним судом в даній справі не перевірено дослідження місцевим судом такої обставини як передання частини земельних ділянок у власність фізичних осіб із земельної ділянки загальною площею 7.7330 га на підставі Рішення Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області від 17.07.2007р. №774-V „Про вилучення із земель Міністерства оборони України КЕВ м.Одеси земельної ділянки, загальною площею 7.7330га, та зарахування цієї земельної ділянки до земель запасу Молодіжненської сільської ради в межах с.Молодіжного", яке прокурором оскаржується в повному обсязі. Тобто, задоволення позову в цій частині може вплинути на права вищевказаних фізичних осіб.
Також, Верховний Суд звернув увагу на те, що апеляційний суд, при прийнятті постанови, не надав оцінки обґрунтованості висновку місцевого суду щодо заяви відповідача стосовно застосування строку позовної давності.
Водночас, Верховним судом було зауважено, що дійшовши висновку про відсутність існування земельної ділянки, загальною площею 6,2930 га, як об`єкта цивільного обігу з її визначенням саме межовими знаками та відповідною землевпорядною документацією, судом апеляційної інстанції не перевірено і визначеність прокурором, позивачами та судом першої інстанції цієї частини земельної ділянки, з метою ясності та зрозумілості для органів виконавчої служби щодо забезпечення реального виконання цієї позовної вимоги.
09.01.2019р. матеріали справи №916/1900/16 надійшли до Південно-західного апеляційного господарського суду.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.01.2019р. було відкрито апеляційне провадження за апеляційними скаргами ОСОБА_10 , ОСОБА_2 , Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області на рішення Господарського суду Одеської області від 15.02.2017р. по справі №916/1900/16, вказані апеляційні скарги були об`єднані до сумісного розгляду.
23.01.2019р. до суду надійшла заява Державного підприємства "Одеський Авіаційний завод" про підтримання заяви відповідача про застосування строків позовної давності.
28.01.2019р. від Міністерства оборони України до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшло клопотання про призначення судової земельно-технічної експертизи.
29.01.2019р. до Південно-західного апеляційного суду від Міністерства оборони україни надійшов відзив на апеляційні скарги ОСОБА_10 , ОСОБА_2 та Молодіжненської сільської ради, в якому позивач-2 не погоджується з доводами останніх та просить залишити їх без задоволення, а рішення місцевого господарського суду - без змін.
31.01.2019р. судом апеляційної інстанції були отриманні письмові пояснення від прокурора, у яких останній вважає рішення суду першої інстанції обґрунтованим. Також, прокурором було заявлене клопотання про витребування доказів.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 13.03.2019р. клопотання прокурора та Міністерства оборони України були задоволені. Витребувані у Міськрайонного управління в Овідіопольському районі та м. Чорноморську Головного управління Держгеокадастру в Одеській області наступні документи: належним чином засвідчених копій правовстановлюючих документів (зокрема, державних актів на право власності на земельні ділянки), землевпорядної документації з каталогами координат в СК-63 щодо земельних ділянок загальною площею 1,44 га, які отримали у власність 72 громадянина, за відповідними кадастровими номерами). Крім того, у Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області, Міськрайонного управління в Овідіопольському районі та м. Чорноморську Головного управління Держгеокадастру в Одеській області та Одеської регіональної філії Центру державного земельного кадастру були витребувані належним чином засвідчені копії матеріалів інвентаризації, землевпорядної документації з каталогами координат в СК-63 щодо земельної ділянки площею 7,733 га, відображеної на схемі місцезнаходження земельних ділянок, яка є додатком до листа начальника КЕВ м. Одеси від 01.06.2007р. №836.
Вказані документи є необхідними для проведення земельно-технічну експертизи у справі №916/1900/16, яка була призначена цією ж ухвалою суду.
На вирішення експертизи були поставлені наступні питання:
- визначити графічно площу та конфігурацію земельної ділянки загальною площею 7,7330 га, яка була вилучена рішенням Молодіжненської сільської ради від 17.07.2007р. №774-V "Про вилучення із земель Міністерства оборони України КЕВ м. Одеса земельної ділянки загальною площею 7,7330 га та зарахування цієї земельної ділянки до земель запасу Молодіжненської сільської ради в межах с. Молодіжне" із земель Міністерства оборони України та КЕВ м. Одеса (Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою Р-6-86 від 1986р. (Б-№032344) із зазначенням місця розташування на цій земельній ділянці земельних ділянок загальною площею 1,44 га, що були передані у приватну власність фізичним особам;
- який фактичний розмір та конфігурацію має вилучена Молодіжненською сільською радою земельна ділянка площею 7,7330 га у разі виключення з її складу земельних ділянок загальною площею 1,44 га, переданих Молодіжненською сільською радою у приватну власність 72 фізичним особам;
Апеляційне провадження у справі №916/1900/16 було зупинено на час проведення експертизи.
В подальшому, апеляційне провадження у по справі №916/1900/16 неодноразово поновлялось та зупинялось, у зв`язку з неможливістю проведення експертною установою відповідних досліджень, оскільки міськрайонне управління в Овідіопольському районі та м. Чорноморську Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, яке тричі зобов`язувалось апеляційним господарським судом надати до експертної установи необхідні документи для проведення у справі №916/1900/16 судової земельно-технічної експертизи, не надавало відповідні документи. Лише, через те, що ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.09.2019р. до міськрайонного управління в Овідіопольському районі та м. Чорноморську Головного управління Держгеокадастру в Одеській області судом апеляційної інстанції був застосований захід процесуального примусу у вигляді штрафу, необхідні документи для проведення призначеної судом земельно-технічної експертизи у справі №916/1900/16 були отримані експертами. 
22.09.2020р. від Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеський регіональний центр незалежних експертиз" до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №916/1900/16 разом з висновком експерта.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.10.2020р. апеляційне провадження у справі №916/1900/16 було поновлено.
В процесі апеляційного перегляду даної справи до суду апеляційної інстанції надійшли письмові пояснення третьої особи - ОСОБА_52 , Міністерства оборони України, прокурора. Крім того, письмові пояснення були надані і третіми особами: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , до яких були долучені докази існування судових справ за позовом Заступника військового прокурора Південного регіону України до вказаних третіх осіб про визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки та витребування земельних ділянок. Вказані судові справи, зокрема, за №№509/3810/19, 509/3773/19,509/3806/19, 509/3846/19,509/3765/19 та ін. зупинені Овідіопольським районним судом Одеської області до набрання законної сили рішення у господарської справі №916/1900/16.
27.01.2021р. до початку судового засідання від Молодіжненської сільської ради до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутністю представника відповідача, що було враховано колегією суддів.
У судовому засіданні 27.01.2021р. у справі №916/1900/16 було оголошено вступну та резолютивну частини постанови.
Згідно зі ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, розглянувши доводи та вимоги апеляційної скарги, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду встановила наступне.
Як встановлено судами та підтверджується матеріалами справи, Державним актом на право користування землею серії Б №032344 від 1986 року Квартирно-експлуатаційній частині Одеського району, правонаступником якої є Квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеса (позивач-3 по справі), в користування для державних потреб було відведено земельну ділянку площею 586,5 га в межах згідно з планом землекористування.(т.1 а.с.19).
17.07.2007р. Молодіжненською сільською радою Овідіопольського району Одеської області (відповідач, Молодіжненська сільська рада) було прийнято рішення №774-V "Про вилучення із земель Міністерства оборони України КЕВ м. Одеси земельної ділянки, загальною площею 7,7330 га та зарахування цієї земельної ділянки до земель запасу Молодіжненської сільської ради в межах с. Молодіжного" (Рішення № 774-V).
Даним рішенням Молодіжненська сільська рада вирішила:
1. Вилучити із земель Міністерства оборони України (КЕВ міста Одеси) земельну ділянку загальною площею 7,7330 га, яка використовується КЕЧ Одеського району з 1986 року на підставі Державного акту на право постійного користування землею №Р-6-86, 1986 року (Б №032344) та зарахувати її до земель запасу Молодіжненської сільської ради, загальною площею 7,7330 га, в тому числі: земельну ділянку площею 7,7330 га території земель рекреаційного призначення (в межах с. Молодіжного);
2. Зобов`язати КЕВ міста Одеси:
- оформити акт прийому передачі земельної ділянки в землі запасу Молодіжненської сільської ради,
- надати Державний акт на право постійного користування земельної ділянки № Р-6-86, від 1986 року (Б №032344), в Овідіопольський районний відділ земельних ресурсів для внесення до нього змін у відповідності до цього рішення. (т.1 а.с.27)
Відповідно до акту прийому передачі земельної ділянки із земель Міністерства оборони України в землі запасу Молодіжненської сільської ради погодженого Заступником командувача військ Південного Оперативного Командування з будівництва і розквартирування військ - начальник управління (квартирно-експлуатаційного) О.В. Осадченко від 06.08.2007р. та затвердженого Головою Молодіжненської сільської сільської ради В.О. Гуляєвим від 07.08.2007р. комісія у складі начальника квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси Яковенко В.А., землевпорядника Молодіжненської сільської ради Якуніної О.В., директора ДП «ОАРП «Одесавіаремсервіс» Юхачова В.В. на підставі листа квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеса від 1.06.2007р. №836 та рішення XII сесії V скликання Молодіжненської сільської сільської ради №774-V від 17.07.2007р., провела прийом-передачу земельної ділянки, загальною площею 7,7330 га із користування земель Міністерства оборони України військового містечка №1 (м. Іллічівськ) в землі запасу рекреаційного призначення Молодіжненської сільської ради (в межах с. Молодіжне). З подальшим використанням під існуючу базу відпочинку «Авіаремонтник» ДП «ОАРП «Одесавіаремсервіс» (т.1 а.с.63).
В подальшому за поданням директора Державного підприємства Міністерства оборони України «Одеське авіаційно-ремонтне підприємство «Одесаавіаремсервіс» Юхачова В.В. від 08.10.2007р., Рішенням Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області від 11.10.2007р. № 895-V, враховуючи свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 17.02.2005р., а саме на будівлі та споруди бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 , було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення Державному підприємству Міністерства оборони України «Одеське авіаційно-ремонтне підприємство «Одесаавіаремсервіс» у довгострокову оренду строком на 49 років земельної ділянки, площею 3,9505 га для експлуатації та обслуговування фактично існуючих будівель та споруд бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».
Рішенням Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області від 14.12.2007р. №1005-V було надано дозвіл Обслуговуючому кооперативу «Дачне товариство «Авіаремонтник» на підготовку матеріалів попереднього погодження місця розташування земельної ділянки загальною площею 3,7825 га для індивідуального дачного будівництва та надано дозвіл на розроблення містобудівного обґрунтування для індивідуального дачного будівництва.
Рішенням Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області від 30.05.2011р. № 284-VI «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок безоплатно у власність громадянам України - членам ОК ДТ «Авіаремонтник» згідно з додатками для індивідуального дачного будівництва за адресою Одеська область, Овідіопольський район, с. Молодіжне, вул. Берегова, 5», відповідно до п.3 якого вирішено видати членам ОК ДТ «Авіаремонтник» державні акти на право власності на земельні ділянки для індивідуального дачного будівництва (т.1 а.с.103-104).
В подальшому були прийняті також рішення Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області від 24.11.2011р. №508-VI, від 30.06.2010р. №1930-V, від 11.10.2011р. №459-VI, від 28.07.2014р. №1555-VI, від 27.06.2014р. №1519-VI, від 22.08.2013р. №1184-VI, якими також були затверджені проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок безоплатно у власність громадянам України - членам ОК ДТ «Авіаремонтник» згідно з додатками для індивідуального дачного будівництва за адресою Одеська область, Овідіопольський район, с. Молодіжне, вул. Берегова, 5 (т.1.а.с.105-115).
До переліку осіб, яким були затверджені відповідні проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок безоплатно у власність на підставі даних рішень, увійшли, зокрема, треті особи у даній справі.
Повторно проаналізувавши доводи апеляційних скарг, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при винесені рішення, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступних висновків.
Щодо вимоги про визнання незаконним та скасування оскаржуваного Рішення Молодіжненської сільської ради від 10.07.2007р. №774-V.
Згідно зі ст. 13 Земельного кодексу України та ст..ст. 9, 14 Закону України „Про Збройні Сили України", землі, закріплені за військовими частинами та установами Збройних Сил України, є державною власністю та належать їм на праві оперативного управління, а вирішення питань щодо порядку надання Збройним Силам України в управління об`єктів державної власності, зокрема, земельних ділянок, відноситься до повноважень Кабінету Міністрів України.
Рішення про відчуження військового майна, що є придатним для подальшого використання, але не знаходить застосування у повсякденній діяльності військ, надлишкового майна, а також цілісних майнових комплексів та іншого нерухомого майна приймає Кабінет Міністрів України за поданням МОУ. Порядок відчуження військового майна визначається Кабінетом Міністрів України (ст. 6 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України").
Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.
Статтею 149 Земельного кодексу України встановлено, що земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування на підставі та в порядку, передбачених цим Кодексом.
Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.
Оскільки землі оборони перебувають лише у користуванні Міністерства оборони України, а розпоряджається ними Кабінет Міністрів України, відповідно до ст. 142 Земельного кодексу виключно Кабінет Міністрів України має право припиняти право користування земельною ділянкою, що входить до складу земель оборони.
Беручи до уваги наведені норми права, судова колегія зазначає, що істотною передумовою для припинення права постійного користування землями оборони, які закріплені за структурними одиницями Збройних Сил України, та подальшої передачі таких ділянок у власність або у користування іншим особам є прийняття Кабінетом Міністрів України відповідного рішення за поданням Міністерства оборони України.
На момент прийняття оскаржуваного Рішення №774-V, відповідно до ст.ст. 13, 77, 84 Земельного кодексу України, ст. 1 Закону України "Про використання земель оборони" та ст. 9 Закону України "Про оборону", спірна земельна ділянка належала до державної власності і відносилась до земель оборони. Згоди Кабінету Міністрів України на вилучення спірної земельної ділянки матеріали справи не місять.
Водночас, Конституційний Суд України в пункті 4 мотивувальної частини Рішення від 16.04.2009 року №7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб`єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання.
З урахуванням такого висновку Конституційного Суду України та з огляду на положення ст. 11 Цивільного кодексу України, ст.ст. 78, 116, 122 Земельного кодексу України, в зв`язку з прийняттям суб`єктом владних повноважень ненормативного акта виникають правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, зокрема, в сфері земельних правовідносин відповідний ненормативний акт слугує підставою виникнення, зміни або припинення конкретних прав та обов`язків фізичних і юридичних осіб приватного права.
За таких обставин, рішення суб`єкта владних повноважень у сфері земельних відносин, яке має ознаки ненормативного акта та вичерпує свою дію після його реалізації, може оспорюватися з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло цивільне право й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер.
У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за ст. 16 Цивільного кодексу України та пред`являтися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред`явлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного речового права особи (зокрема й права власності на землю), що виникло в результаті та після реалізації рішення суб`єкта владних повноважень. 
Такі висновки містяться в Постанові Верховного Суду України від 16.01.2015 р. у справі №6-2510цс15.
Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд України в своїй постанові від 11.11.2014р., зазначивши, що позов, предметом якого є рішення органу місцевого самоврядування щодо передачі у власність та оренду земельної ділянки, тобто ненормативний акт, що застосовується одноразово і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, не може бути задоволений, оскільки таке рішення органу місцевого самоврядування вичерпало свою дію шляхом виконання. Його скасування не породжує наслідків для власника чи орендаря земельної ділянки, оскільки у таких осіб виникло право власності або володіння земельною ділянкою і це право ґрунтується на правовстановлюючих документах
Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
В свою чергу, спосіб захисту - це конкретні закріплені чи санкціоновані законом правоохоронні заходи (засоби), за допомогою яких усуваються порушення прав, у зв`язку з чим застосування конкретного  способу захисту цивільного права залежить від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа та від характеру його порушення. 
Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 15.11.1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54), норма Конвенції гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається статтею 13 Конвенції повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці. Іншими словами, у кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.
Матеріали справи свідчать, що оскаржуваним Рішенням Молодіжненської сільської ради від 17.07.2007 року №774-V було змінено правовий режим майна - земельної ділянки загальною площею 7,7330 га шляхом вилучення останньої із користування земель Міністерства оборони України військового містечка №1 (м. Іллічівськ) в землі запасу рекреаційного призначення Молодіжненської сільської ради (в межах с. Молодіжне), з подальшим використанням під існуючу базу відпочинку «Авіаремонтник» ДП «ОАРП «Одесавіаремсервіс».
В подальшому, таки дії сталі підставою передачі у приватну власність 72 громадянам (третім особам у справі) земельної ділянки загальною площею 1,44 га. зі складу вилученої земельної ділянки площею 7,7330 га.
Таким чином, оскаржуване Рішення №774-V потягло за собою наслідки у вигляді роздроблення земельної ділянки на багато інших ділянок та передання їх у користування або власність інших осіб, тобто породило виникнення нових правовідносин та припинило існування земельної ділянки площею 7,7330 га. як об`єкта цивільного обігу, а відтак, скасування вказаного Рішення не тягне за собою жодних правових наслідків та не здатне поновити порушені права позивачів.
Отже, Рішення вичерпало свою дію внаслідок його виконання шляхом фактичного вилучення земельної ділянки із земель Міністерства оборони України до земель запасу Молодіжненської сільської ради площею 7,733 га та складення відповідного акту прийому-передачі земельної ділянки у складі начальника КЕВ міста Одеси Яковенко В.А., землевпорядника Молодіжненської сільської ради Якуніної О.В. та директора ДП ОАРП "Одесавіаремсервіс" Юхачова В.В. Вказаний Акт був погоджений 06.08.2007р. заступником командувача Південного ОК з будівництва Осадченко О.В., а 07.08.2007 р. - головою Молодіжненської сільської ради Гуляєвим В.О.
Що стосується пункту 2 Рішення щодо обов`язку КЕВ надати державний акт для внесення змін до нього, судова колегія зазначає, що такий пункт взагалі не має правових наслідків, оскільки зі змісту не вбачається обов`язок внести зміни, а лише надати акт.
Відтак, Рішення за своїм змістом та правовою природою не породжує підстав виникнення цивільного речового права осіб, зокрема, й права власності або користування землею у даних спірних правовідносинах.
Судова колегія зазначає, що скасування Рішення №774-V про вилучення земельної ділянки, яке не породжує правових наслідків за своєю суттю та вичерпало дію фактичним виконанням, без скасування рішень, наслідком яких є виникнення права власності або права користування землею щодо оформлення державних актів на землю або актів на користування землею, не відновлює права позивачів по справі.
Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції зазначає, що вимога про визнання незаконним та скасування Рішення відповідача не виконує основної функції - ефективного захисту порушених прав особи, оскільки задоволення такого позову не відновить становища, яке існувало до прийняття оскаржуваного Рішення - до моменту порушення прав та інтересів щодо спірної земельної ділянки, а тому вказана позовна вимога не підлягає задоволенню. Отже, висновок суду першої інстанції про поновлення прав держави в особі Кабінету Міністрів України та Міністерства оборони шляхом визнання даного рішення про вилучення земель та передачі до земель запасу незаконним є помилковим.
Разом з тим, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018р. у справі №916/1979/13 викладений такий правовий висновок:
"Велика Палата Верховного Суду вважає, що рішення органу місцевого самоврядування у сфері земельних відносин, яке має ознаки ненормативного акта та вичерпує свою дію після його реалізації, може оспорюватися з точки зору законності, а вимоги про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства.
Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачено нормою матеріального права. На таку особу, позивача, з урахуванням принципу свободи розпорядження власними процесуальними правами, не можна покладати обов`язок об`єднання вимог про визнання протиправним і скасування рішення органу місцевого самоврядування та вимог про скасування правовстановлюючих документів на земельну ділянку, укладених (виданих) на підставі такого рішення. Така позиція висловлювалася Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 30.05.2018 року у справі №923/466/17."
З наведеним погодився і Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду при винесенні постанови у даній справі-№916/1900/16.
Окремо судова колегія звертає увагу на те, що Рішення №774-V оскаржується прокурором в повному обсязі, проте, як зазначалось вище, після прийняття цього Рішення, частина вилученої земельної ділянки, загальною площею 7,7330 га, та зарахування цієї земельної ділянки до земель запасу Молодіжненської сільської ради в межах с. Молодіжного", частина вказаної земельної ділянки була передана у власність фізичних осіб. Таким чином, задоволення позову в цій частині може вплинути на права вищевказаних фізичних осіб.
Колегія суддів враховує зауваження Верховним судом у даній справі, що втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону, нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним з питань застосування та наслідків дії його норм.
Водночас, як зазначено третіми особами, не оспорюється прокурором і позивачами у даній справі, а також підтверджується матеріалами справи №916/1900/16, у провадженні Овідіопольського районного суду Одеської області знаходяться цивільні справи за позовами військового прокурора до фізичних осіб - власників земельних ділянок про визнання недійсними державних актів та витребування земельних ділянок.
Підставою заявлених позовів є оскаржуване рішення Молодіжненської сільської ради від 17.07.2007 року, у зв`язку з чим прокурором по усім справам в Овідіопольському районному суді Одеської області заявлено клопотання про зупинення провадження до набрання законної сили рішенням у справі №916/1900/16.
Відповідно до статті 14 Конституції України, право власності на землю гарантується.
Стаття 41 Основного Закону, гарантує право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним.
Стаття 13 Конституції України передбачає, що держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання. Вона також закріплює рівність перед законом усіх без винятку суб`єктів права власності і гарантує кожному захист його прав і свобод. Ці принципові положення мають визначальне значення і для суб`єктів земельних правовідносин.
Право власності захищається і Протоколом Першим до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол; Конвенція), стаття 1 якого передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Предметом безпосереднього регулювання ст. 1 Першого протоколу є втручання держави у право на мирне володіння майном.
Перший протокол ратифіковано Законом України від 17.07.1997 року №475/97- ВР і з огляду на приписи ч. 1 ст. 9 Конституції України, ст. 10 Цивільного кодексу застосовується судами України як частина національного законодавства. При цьому розуміння змісту норм Конвенції та Першого протоколу, їх практичне застосування відбувається через практику (рішення) Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується українськими судами як джерело права.
Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах "Спорронґ і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21 лютого 1986 року, "Щокін проти України" від 14 жовтня 2010 року, "Сєрков проти України" від 7 липня 2011 року, "Колишній король Греції та інші проти Греції" від 23 листопада 2000 року, "Булвес" АД проти Болгарії" від 22 січня 2009 року, "Трегубенко проти України" від 2 листопада 2004 року, "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно "суспільний", "публічний" інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення ст. 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.
Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни у повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя.
Втручання держави у право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення "суспільного", "публічного" інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися "значною свободою (полем) розсуду". Втручання держави у право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.
Принцип "пропорційності" передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення ст. 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. "Справедлива рівновага" передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе "індивідуальний і надмірний тягар". При цьому з питань оцінки «пропорційності» ЄСПЛ, як і з питань наявності «суспільного», «публічного» інтересу, визнає за державою досить широку «сферу розсуду», за винятком випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах. 
Таким чином, стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання "справедливого балансу" в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.
Суд вважає незаконним та невиправданим таке втручання в права 72 фізичних осіб, порушенням права на мирне володіння майном, гарантованого Європейською конвенцією з прав людини та статтею 1 Протоколу 1 до неї.
Верховний Суд в своїй постанові від 29.11.2018р. у справі №916/1900/16 вказав на принцип «належного урядування», який не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Ризик будь-якої помилки державного органу має покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип «належного урядування» може не лише покладати на державні органи обов`язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку, а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові.
Оскільки позивачами не було вжито жодних заходів протягом майже 10 років для виправлення такої «помилки», то виключається невідкладність таких дій, що не може бути підставою для покладення надмірного тягаря на фізичних осіб - власників земельних ділянок. 
Крім того, статтею 143 Земельного кодексу України визначені вичерпні підстави для примусового припинення прав на земельну ділянку:
а) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням;
б) неусунення допущених порушень законодавства (забруднення земель радіоактивними і хімічними речовинами, відходами, стічними водами, забруднення земель бактеріально-паразитичними і карантинно-шкідливими організмами, засмічення земель забороненими рослинами, пошкодження і знищення родючого шару ґрунту, об`єктів інженерної інфраструктури меліоративних систем, порушення встановленого режиму використання земель, що особливо охороняються, а також використання земель способами, які завдають шкоди здоров`ю населення) в строки, встановлені вказівками (приписами) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі;
в) конфіскації земельної ділянки;
г) примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності;
ґ) примусового звернення стягнень на земельну ділянку по зобов`язаннях власника цієї земельної ділянки;
д) невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.
З огляду на наведене, судова колегія зазначає, що у даному випадку не може бути інших законних підстав, ніж зазначених в статті 143 діючого Земельного кодексу України для позбавлення третіх осіб права власності на відповідні земельні ділянки.
Щодо зобов`язання Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області повернути державі в особі Міністерства оборони України та квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеси шляхом складання акту прийому - передачі земельної ділянки загальною площею 6,2930 га, вилучену рішенням Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області від 17.07.2007р. № 774-V.
Відповідно до матеріалів справи, 15.02.2017 року перший заступник військового прокурора Південного регіону України звернувся до господарського суду Одеської області із заявою «про уточнення позовних вимог», в якій зазначає, що первісна редакція позову містить вимогу про повернення земельної ділянки 7,7330 га, однак під час розгляду справи, судом було встановлено, що із складу земельної ділянки загальною площею 7,7330 га передано у приватну власність 72 громадянам земельну ділянку загальною площею 1,44 га. (т.7 а.с.156-161).
У зв`язку з викладеним, не змінюючи предмет та підстави позову, прокурор уточнив позовні вимоги в частині зменшення розміру площі земельної ділянки, яку слід повернути, до 6,293 га (7,330 га - 1,44 га).
Тому, повертаючи справу до суду апеляційної інстанції, Верховний Суд в своїй постанові від 29.11.2018 року вказав, що в даному випадку спір йде не про укладення, зміну чи припинення договірних правовідносин (купівлі-продажу, оренди суборенди, сервітуту тощо) щодо конкретної сформованої, як об`єкт таких цивільно-правових відносин, земельної ділянки, а про повернення частини незаконно вилученої земельної ділянки.
Поряд з цим, судом касаційної інстанції зауважено, що апеляційним господарським судом не перевірено і визначеність прокурором, позивачами та судом першої інстанції цієї частини земельної ділянки з метою ясності та зрозумілості для органів виконавчої служби щодо забезпечення реального виконання цієї позовної вимоги.
З огляду на викладене, колегією суддів Південно-західного апеляційного господарського суду на виконання вимог Верховного Суду ухвалою від 13.03.2019 року було призначено судову земельно-технічну експертизу, проведення якої доручено Товариству з обмеженою відповідальністю «Одеський регіональний центр незалежних експертиз» (65007, м. Одесса, вул. Водопровідна, 1). 
На вирішення експертизи поставлено наступні питання:
- визначити графічно площу та конфігурацію земельної ділянки загальною площею 7,7330 га, яка була вилучена рішенням Молодіжненської сільської ради від 17.07.2007р. №774-V «Про вилучення із земель Міністерства оборони України КЕВ м. Одеса земельної ділянки загальною площею 7,7330 га та зарахування цієї земельної ділянки до земель запасу Молодіжненської сільської ради в межах с. Молодіжне» із земель Міністерства оборони України та КЕВ м. Одеса (Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою Р-6-86 від 1986р. (Б-№032344) із зазначенням місця розташування на цій земельній ділянці земельних ділянок загальною площею 1,44 га, що були передані у приватну власність фізичним особам;
- який фактичний розмір та конфігурацію має вилучена Молодіжненською сільською радою земельна ділянка площею 7,7330 га у разі виключення з її складу земельних ділянок загальною площею 1,44 га, переданих Молодіжненською сільською радою у приватну власність 72 фізичним особам?
За результатами проведення судової земельно-технічної експертизи, згідно з висновками експертів від 25.08.2020 року №412/19, щодо першого питання: графічне відображення площі та конфігурації земельної ділянки загальною площею 7,7330 га, яка була вилучена Рішенням Молодіжненської сільської ради від 17.07.2007р. №774-V "Про вилучення із земель Міністерства оборони України КЕВ м. Одеси та зарахування цієї земельної ділянки до земель запасу Молодіжненської сільської ради в межах с. Молодіжне", а також місця розташування на зазначеній земельній ділянці земельних ділянок загальною площею 1,44 га, що були передані у приватну власність 72 фізичним особам, наведено у Технічному звіті щодо виконання топографо-геодезичних вишукувань (див. Додаток №1, а. 30,31).
Відповідно до висновків по другому питанню, площа земельної ділянки, загальною площею 7,7330 га, яка була вилучена рішенням Молодіжненської сільської ради від 17.07.2007р. №774-V "Про вилучення із земель Міністерства оборони України КЕВ м. Одеси" у разі виключення з її складу земельних ділянок загальною площею 1,44 га, переданих Молодіжненською сільською радою у приватну власність 72 фізичним особам становитиме 6,2930 га та буде складатися з двох ділянок площею 5,3120 га та 0,9806 га.
Графічне відображення конфігурації земельної ділянки загальною площею 7,7330 га, яка була вилучена рішенням Молодіжненської сільської ради  від 17.07.2007р. №774-V "Про вилучення із земель Міністерства оборони України КЕВ м. Одеси"  у разі виключення з її складу земельних ділянок загальною площею 1,44 га, переданих Молодіжненською сільською радою  у приватну власність 72 фізичним особам, наведено у додатку №2.
Таким чином, судова колегія зазначає, що висновком судової земельно-технічної експертизи фактично встановлено, що земельної ділянки площею 6,2930 га, яка зазначена в позові прокурором, не існує, а є дві інші земельні ділянки - площею 5,3120 га та 0,9806 га.
Відповідно до ст. 177 Цивільного кодексу України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.
За ст. 179 Цивільного кодексу України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.
Частиною 1 ст. 181 Цивільного кодексу України встановлено, що до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать, зокрема, земельні ділянки.
Земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами (ч.1 ст.79 Земельного кодексу України).
Відповідно до частин 1, 4, 9 статті 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру; земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера; земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.
Як вбачається з висновку судової земельно-технічної експертизи, наразі земельної ділянки загальною площею 6,2930 га, про повернення якої заявлено в позові, не існує, натомість існують дві різні земельні ділянки - площею 5,3120 га та 0,9806 га.
Таким чином, земельна ділянка загальною площею 6,2930 га, про повернення якої заявлено позивачами, як об`єкта цивільного обігу згідно вимог наведених положень чинного законодавства, не існує взагалі, чого не спростовано і висновком експертизи, при цьому, зазначення конфігурації та площі окремих земельних ділянок площею 5,3120 га та 0,9806 га. не робить визначену прокурором земельну ділянку об`єктом цивільного обігу та не визначає зрозумілості для органів виконавчої служби щодо забезпечення реального виконання цієї позовної вимоги згідно вказівок Верховного Суду, викладених в постанові від 29.11.2018 року.
Судова колегія також зазначає, що протягом розгляду справи позивачами не було надано жодного доказу на підтвердження існування такого об`єкту цивільного обігу як земельної ділянки загальною площею 6,2930 га, вилученої рішенням Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області від 17.07.2007р. № 774-V, а відтак, матеріали справи не містять доказів визначеності в натурі (на місцевості) такої земельної ділянки та можливість цієї земельної ділянки бути об`єктом цивільного обігу, а тому правові підстави для її повернення, як того вимагають позивачі, відсутні, докази протилежного в матеріалах справи відсутні.
З урахуванням вищезазначених обставин та посилань на норми діючого законодавства, судова колегія приходить до висновку про відмову в задоволенні позову про визнання незаконним та скасування рішення та зобов`язання повернути земельну ділянку.
При цьому, судова колегія, враховуючи ч.1 ст. 261 Цивільного кодексу України, зазначає, що позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Оскільки колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні позову по суті, у зв`язку з відсутністю порушеного права, тому строки позовної давності судовою колегією при розгляді справи не застосовуються.
Однак, з огляду на зауваження суду касаційної інстанції щодо відсутності надання апеляційним судом, при попередньому розгляді даної справи, оцінки обґрунтованості висновку місцевого суд щодо заяви відповідача стосовно застосування строку позовної давності, Південно-західний апеляційний господарський суд зазначає наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, місцевий господарський суд відмовив у застосуванні строку позовної давності, зазначивши, що про Рішення від 17.07.2007р. №774-V було відомо лише Квартирно-експлуатаційному відділу міста Одеси, начальник якого, власне і направляв на адресу Молодіжненської сільської ради лист від 01.06.2007р. №836 про передачу земельної ділянки відповідачу, з огляду на те, що ним же, начальником КЕВ м. Одеси підписувався і акт прийому передачі земельної ділянки від 07.08.2007р. Суд першої інстанції зазначив, що матеріали справи не містять доказів, що про прийняте Рішення №774-V про передачу Молодіжненській сільській раді земельної ділянки із земель оборони було відомо іншим позивачам - Кабінету Міністрів України та Міністерству оборони України.
Апеляційна колегія не погоджується з таким висновком місцевого господарського суду з огляду на наступне.
Акт прийому-передачі спірної земельної ділянки був погоджений Заступником командувача військ Південного Оперативного Командування з будівництва і розквартирування військ - начальник управління (квартирно-експлуатаційного) О.В. Осадченко 06.08.2007р. та затверджений начальником квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси Яковенко В.А 07.08.2007р., тобто, один з позивачів (КЕВ м. Одеси) був обізнаний про існування спірного рішення не пізніше 07.08.2007р.
Вказаний акт ніким не оскаржено та він є чинним.
КЕВ м. Одеси є структурним підрозділом Міністерства оборони України та підконтрольним і підзвітним (через Південне територіальне квартирно-експлуатаційне управління) Міністерству оборони України (в особі Головного квартирно-експлуатаційного управління).
Це підтверджується і відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, згідно з яким органом управління «Південного територіального квартирно-експлуатаційного управління», є Головне квартирно-експлуатаційне управління, а його засновником - Міністерство Оборони України.
Відповідно до п.п. 2.3, 2.4 Положення «Про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України», затвердженого наказом Міністерства оборони України від 03.07.2013р. №448 (Положення) КЕВ (КЕЧ) підпорядковується КЕУ за територіальним принципом. У свою чергу, КЕУ підпорядковується Головному КЕУ ЗС України, а останнє підпорядковується заступнику Міністра оборони України (згідно з розподілом обов`язків) у відповідності до п. 1 Положення про Головне КЕУ ЗСУ, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 29.08.2016р. № 448.
Згідно із п. 5.15 Положення - кількісний облік фондів земельних ділянок у КЕВ (КЕЧ) здійснюється з метою підготовки вихідних даних для складання звітних документів.
А згідно із п.п. 5.22, 14.4 Положення вбачається, що у КЕВ м. Одеси ведеться та організовується бухгалтерський облік та подається фінансова і бухгалтерська звітність. 
Крім того, відповідно до п. 14.7 Положення контроль за фінансово-господарською діяльністю квартирно-експлуатаційних органів Збройних Сил України здійснюється контрольно-ревізійними органами Міністерства оборони України.
Відповідно до cт. 13 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» звітним періодом для складання фінансової звітності є календарний рік.
Судова колегія зауважує, що з 07.08.2007р. до часу подання позову минуло 9 років.
При цьому, КЕВ м. Одеси повинно було щорічно звітувати перед Міністерством оборони України через територіальне КЕУ про свою господарську діяльність, у тому числі щодо передачі земельної ділянки.
Більш того, відповідно до ст. 3 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» для забезпечення постійного державного контролю за наявністю, якісним станом і ефективністю використання військового майна, закріпленого за військовими частинами Збройних Сил України, щорічно проводиться його інвентаризація згідно з Положенням про інвентаризацію військового майна, яке затверджується Кабінетом міністрів України. Інформацію про результати інвентаризації за минулий рік Міністерство оборони України надсилає до Кабінету міністрів України у першому кварталі поточного року.
Згідно із п. 7 Положення про інвентаризацію військового майна у Збройних Силах, затвердженої постановою Кабінету міністрів України від 03.05.2000р. №748, планова інвентаризація проводиться у такі терміни за видами військового майна: інших видів військового майна - один раз на рік (станом на 1 січня).
Враховуючи вищевикладене, можна зробити висновок про те, що Міністерство оборони України не могло не знати про спірне Рішення, прийняте відповідачем щодо спірної земельної ділянки, після здійснення звітування КЕВ м. Одеси за звітним періодом, тобто з 01.01.2008р., а Кабінет міністрів України не могло не знати про нього після першого кварталу 2008 року, тобто з 31.03.2008р.
Крім цього, згідно із ч. 2 cт. 1 Закону України «Про Кабінет Міністрів України», КМУ здійснює виконавчу владу безпосередньо та через міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, Раду міністрів Автономної Республіки Крим та місцеві державні адміністрації, спрямовує, координує та контролює діяльність цих органів.
Відповідно до п. 1 Положення «Про Міністерство оборони України», затвердженого Указом Президента України 06.04.2011 року №406/2011 Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.
Відтак, Кабінет міністрів України покладає на Міністерство оборони України обов`язки щодо організації і контролю діяльності Збройних Сил України. При порушенні ж майнових прав та інтересів держави нижчестоящі органи повинні в порядку субординації повідомляти вищестоящих.
Отже, чинним законодавством України передбачено подання щорічної фінансово-бухгалтерської звітності про діяльність підприємств, установ та організацій вищестоящим структурам в порядку підпорядкування, що передбачає своєчасне інформування Міністерства оборони України та Кабінету міністрів України про передання (відчуження) державного майна.
Окремо, судова колегія зазначає, що прокурор у позовній заяві (арк. 7, абз. 3) вказує, що протягом тривалого часу органи державної влади, у тому числі Кабінет міністрів України та Міністерство оборони України, будь-яких заходів щодо скасування рішення відповідача для захисту інтересів держави сфері земельних відносин не здійснювали.
При цьому, поза рамками позову прокурора було залишено - скільки саме тривала бездіяльність позивачів, але із цього твердження випливає, що Кабінет міністрів України та Міністерство оборони України однозначно були обізнані про спірне Рішення відповідача.
Зазначене дає підстави вважати, що Міністерство оборони України (з 01.01.2008 року) та Кабінет міністрів України (з 31.03.2008 року) були обізнані про спірне Рішення, або могли і мали бути обізнані, проте внаслідок своєї тривалої бездіяльності не вживали заходів щодо його скасування.
Водночас, Кабінетом міністрів України спрямовується і координується Державна аудиторська служба України. Відповідно до абз.1 п.2 ч.4 Положення «Про Державну аудиторську службу України», Держаудитслужба відповідно до покладених на неї завдань здійснює контроль у: міністерствах, інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах, суб`єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (підконтрольні установи).
Представники Державного підприємства „Одеський авіаційний завод" та Молодіжненської сільської ради стверджують, що після прийняття спірного Рішення, вони неодноразово підлягали аудиторським перевіркам.
Таким чином, Кабінет міністрів України, ще й через Державну аудиторську службу України, мав об`єктивну можливість довідатися про існування спірного рішення.
Тому, твердження представників Міністерства оборони України та Кабінету міністрів України про те, що позивачі не були обізнані про порушення своїх прав спірним Рішенням, не можуть братись до уваги, так як останні знали та/або мали і могли дізнатись про це.
Поряд з цим, подання КЕВ м. Одеси відомостей щодо перебування на балансі Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеси спірної земельної ділянки, на що посилаються позивачі в обґрунтування необізнаності щодо порушення їх прав, спростовується наступним.
Перебування майна на балансі підприємства (організації) ще не є безспірною ознакою його права власності. Баланс підприємства (організації) є формою бухгалтерського обліку, визначення складу і вартості майна. Баланс не визначає підстав знаходження майна у власності (володінні) підприємства (організації).
Такої позиції дотримується Верховний Суд України в постанові від 12.06.2007 р. 
Таким чином, облік КЕВ м. Одеси земельної ділянки на балансі не тягне за собою  жодних правових наслідків, тим більше враховуючи обізнаність КЕВ м. Одеси про прийняття оскаржуваного рішення. 
Доводи позову щодо протиправного направлення начальником КЕВ м. Одеси Яковенко В.А. на адресу Молодіжненської сільської ради листа №836 від 01.06.2007р. «Про передачу земельної ділянки відповідачу» і, відповідно, необізнаність інших позивачів щодо цього листа не має правового значення, з огляду на наявність в матеріалах справи постанови про закриття кримінального правопорушення від 15.12.2016р., за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 410 Карного кодексу України, адже у вказаній постанові зазначено про відсутність складу злочину, частини об`єктивної сторони у вигляді наслідків, що свідчить про складення начальником КЕВ м. Одеси в межах повноважень та про правомірність наведеного листа від 01.06.2007р.
Відповідно до статей 257, 261 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
На підставі частини першої статті 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів як суб`єктів владних повноважень довідалася або могла довідатися про порушення своїх прав і законних інтересів.
Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи-носія порушеного права (інтересу).
При цьому як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушено, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності починається з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Відповідно до частин першої, третьої статті 36-1 Закону України «Про прокуратуру» (у редакції, чинній на час звернення прокурором до суду з позовом) представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягало у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом. Підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави.
Процесуальні права прокурора як особи, якій надано право захищати права, свободи й інтереси інших осіб, визначені у статті 29 Господарського процесуального кодексу України у редакції, на час звернення прокурора з позовом.
Оскільки до спірних відносин мають застосовуватися положення щодо загальної позовної давності у три роки з часу, коли особа дізналась, або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, і з огляду на те, що з моменту прийняття Рішення №774-V та складення акту прийому-передачі земельної ділянки минуло набагато більше, аніж 3 роки, строк, у межах якого позивачі могли звернутися до суду з вимогою про скасування спірного рішення та повернення земельної ділянки сплинув ще 07.08.2010 року, тобто, задовго до звернення прокурора до суду з даним позовом.
Апеляційний суд також враховує, що касаційне провадження у справі №916/1900/16 було зупинене Верховним Судом до перегляду Великою Палатою Верховного Суду судових рішень у подібних правовідносинах у інших справах, а саме: №916/1979/13 та №923/466/17.
Після відповідного розгляду вказаних справ, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.06.2018р. у справі №916/1979/13 в частині необхідності застосування судами строків позовної давності, задля стабільності цивільного обороту та підтримки норм про позовну давність, висловила наступну позицію:
- «оскільки держава зобов`язана забезпечити належне правове регулювання відносин і відповідальна за прийняті її органами незаконні правові акти, їх скасування не повинне ставити під сумнів стабільність цивільного обороту, яку покликані підтримувати норми про позовну давність, тому, на відміну від інших учасників цивільних правовідносин, держава несе ризик спливу позовної давності на оскарження незаконних правових актів державних органів, якими порушено право власності чи інше речове право....»;
- «при цьому, як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушено, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності починається з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила…»;
- «Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками апеляційного господарського суду про сплив позовної давності на час звернення прокурора з даним позовом, що відповідно до частини сьомої статті 267 Цивільного кодексу України є підставою для відмови у позові».
Згідно вимог ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Приписами ст. 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно із ст. ст. 78 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
Стаття 79 Господарського процесуального кодексу України визначає, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Разом з тим, відповідно до ст.86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційних скарг спростовують висновки суду першої інстанції, на підставі яких була задоволена позовна заява Першого заступника військового прокурора Південного регіону України в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеси до Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області.
Відповідно до ч.1 ст.277 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За таких обставин, Південно-західний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_10 , ОСОБА_2 , Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області на рішення Господарського суду Одеської області від 15.02.2017 року у справі № 916/1900/16 підлягають задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню, з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись ст.ст. 269, 275, 277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_10 , ОСОБА_2 , Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області задовольнити.
Рішення господарського суду Одеської області від 15.02.2017р. у справі №916/1900/16 скасувати.
У задоволенні позову Першого заступника військового прокурора Південного регіону України в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеси відмовити.
Постанова відповідно до вимог ст. 284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у 20-денний строк.
Повний текст постанови складений 01.02.2021р.

Головуючий суддя                                                                      Савицький Я.Ф.

Суддя                                                                                          Богацька Н.С.

         Суддя                                                                                          Головей В.М.