ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

24 лютого 2021 року           справа №235/7649/20 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: головуючого судді Міронової Г.М., суддів  Геращенка І.В., Казначеєва Е.Г., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу    приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни на ухвалу Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 25 листопада 2020 року (у повному обсязі складено та підписано 25 листопада 2020 року м. Покровськ) у справі  № 235/7649/20 (головуючий І інстанції суддя Назаренко Г.В.)  за позовом   ОСОБА_1 до   приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни про визнання протиправною та скасування постанови приватного виконавця про відкриття провадження ВП № 63164256 від 02.11.2020 року,
                                                         ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 24.11.2020 року звернулась до суду першої інстанції з позовною заявою до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни, в якій просила визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни про відкриття провадження ВП № 63164256 від 02.11.2020 року; стягнути з відповідача на її користь судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 840 грн. 80 коп. та витрати на надання правничої допомоги у розмірі 600 грн. (а.с. 2-4).
Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 25 листопада 2020 року адміністративну справу за позовом   ОСОБА_1 до   приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни про визнання протиправною та скасування постанови про звернення стягнення на заробітну плату, стипендію та інші доходи боржника (визначення позовних вимог не відповідає позовній заяві) вирішено передати на розгляд Київському окружному адміністративному суду (а.с. 14).
Не погодившись  із  судовим  рішенням,   відповідач   подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та закрити провадження у справі № 235/7649/20 за позовною заявою   ОСОБА_1 до   приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни про визнання протиправною та скасування постанови приватного виконавця про відкриття провадження ВП № 63164256 від 02.11.2020 року.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що виконавчий документ, на виконання якого було винесено оскаржувану постанову, видано не судом, не на підставі судового рішення, а приватним нотаріусом, який відповідно до Закону України «Про виконавче провадження»  є виконавчим документом, а тому даний предмет спору підвідомчий відповідному адміністративному суду у порядку встановленому ст. 287 КАС України. Оскільки Красноармійський міськрайонний суд Донецької області не є адміністративним судом при розгляді даної категорії справ, а тому і не мав правових підстав для передачі даної справи за територіальною підсудністю Київському окружному адміністративному суду та повинен був винести ухвалу, якою закрити провадження у даній справі, як це і передбачено п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. 
Сторони у судове засідання не з`явилися, про розгляд справи були повідомлені належним чином.
Приймаючи ухвалу про передачу справи на розгляд до Київського окружного адміністративного суду, суд першої інстанції виходив з того, що за правилами Кодексу адміністративного судочинства України дана справа не підсудна Красноармійському міськрайонному суду Донецької області.
Відповідач, вважаючи такі висновки суду необґрунтованими, оскаржив ухвалу в апеляційному порядку та зазначив, що судом не було враховано положення ст. 287 КАС України.
Колегія суддів, вирішуючи спір у цій справі, виходить з наступного.
15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", яким КАС України викладено в новій редакції.
Статтею 1 КАС України визначено, що Кодекс адміністративного судочинства України визначає юрисдикцію та повноваження адміністративних судів, встановлює порядок здійснення судочинства в адміністративних судах.
За приписами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Судове рішення за своєю суттю охороняє права, свободи та законні інтереси фізичних та юридичних осіб, а виконання судового рішення є завершальною стадією судового провадження, яким досягається кінцева мета правосуддя - захист інтересів фізичних та юридичних осіб і реальне поновлення їхніх порушених прав.
Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.
Оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби передбачається окремими нормами Закону України "Про виконавче провадження" (далі - Закон № 1404-VIII).
За унормуванням ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні,:
1) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності;
2) адміністративні справи, пов`язані з виборчим процесом чи процесом референдуму, щодо: оскарження рішень, дій чи бездіяльності дільничних виборчих комісій, дільничних комісій з референдуму, членів цих комісій; уточнення списку виборців; оскарження дій чи бездіяльності засобів масової інформації, інформаційних агентств, підприємств, установ, організацій, їх посадових та службових осіб, творчих працівників засобів масової інформації та інформаційних агентств, що порушують законодавство про вибори та референдум; оскарження дій чи бездіяльності кандидата у депутати сільської, селищної ради, кандидатів на посаду сільського, селищного голови, їх довірених осіб; 
3) адміністративні справи, пов`язані з перебуванням іноземців та осіб без громадянства на території України, щодо: примусового повернення в країну походження або третю країну іноземців та осіб без громадянства; примусового видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України; затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України; продовження строку затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України; затримання іноземців або осіб без громадянства до вирішення питання про визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового захисту в Україні; затримання іноземців або осіб без громадянства з метою забезпечення їх передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;
4) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, визначених пунктами 1-3 частини першої цієї статті;
5) адміністративні справи щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років".
Окружним адміністративним судам підсудні всі адміністративні справи, крім визначених частиною першою цієї статті.
В апеляційній скарзі апелянт вказує, що в даному випадку застосуванню підлягають положення ст. 287 КАС України.
За правилами ч. 1 ст. 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач звернувся до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою стосовно скасування постанови приватного виконавця про відкриття провадження ВП № 63164256 від 02.11.2020 року.
Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 25 листопада 2020 року адміністративну справу за позовом   ОСОБА_1 до   приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни про визнання протиправною та скасування постанови про звернення стягнення на заробітну плату, стипендію та інші доходи боржника (позовні вимоги судом сформульовано не у відповідності до позову) вирішено передати на розгляд Київському окружному адміністративному суду.
Відповідач в своїй апеляційній скарзі зазначив, що судом першої інстанції протиправно було передано дану справу за територіальною підсудністю Київському окружному адміністративному суду та вважає, що суд повинен був ухвалою закрити провадження у справі.
Колегія суддів частково погоджується з такими доводами з огляду на наступне.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
За визначенням  ч. 1 ст. 25 КАС України адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об`єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом.
З копії паспорту громадянина України вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 5-7).
Пунктом 2 частини 1 статті 29 КАС України передбачено, що суд передає адміністративну справу на розгляд іншого адміністративного суду, якщо: при відкритті провадження у справі суд встановить, що справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.
Таким чином, колегія суддів вважає, що ця справа належить до юрисдикції Донецького окружного адміністративного суду.
Відтак, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала про передачу справи до Київського окружного адміністративного суду є неправомірною та підлягає скасуванню.
При цьому суд звертає увагу, що питання стосовно доступу особи до правосуддя неодноразово було предметом судового розгляду Європейського суду з прав людини.
Відповідно до вимог статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
За практикою Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише  фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.
Зокрема, у рішенні від 04 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» («Bellet v. France», № 23805/94 п. 36) Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
У рішенні від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» (Miragall Escolano and others v. Spain, заява № 38366/97) та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» (Perez de Rada Cavanilles v. Spain) ЄСПЛ вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.
Отже, виходячи з норм Конституції України, а також з норм міжнародного права, розгляд справи судом, якому не підсудна справа, може унеможливити доступ позивача до правосуддя для повного захисту своїх прав та інтересів шляхом судового розгляду справи.
За визначенням ст. 318 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил юрисдикції (підсудності), визначених статтями 20, 22, 25-28 цього Кодексу.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції ухвала прийнята з порушенням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги є такими, що підлягають частковому задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню із направленням справи до Донецького окружного адміністративного суду.
Керуючись статтями 23, 33, ч. 5 ст. 287, ст. 292, 308, 311, 312, 315, 318, 321, 322, 325, 328, 372 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
                                                           
                                                 ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну  скаргу  приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни -  задовольнити частково.
Ухвалу   Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 25 листопада 2020 року у справі  № 235/7649/20 - скасувати.
Адміністративну справу № 235/7649/20 передати на розгляд  Донецькому окружному адміністративному суду.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Повне судове рішення   складено 24.02.2021 року.

Колегія суддів                                                                                 Г.М. Міронова

                                                                                                         І.В. Геращенко

                                                                                                                    Е.Г. Казначеєв