УХВАЛА
10 березня 2021 року 
м. Київ
справа № 240/5090/20
адміністративне провадження № К/9901/7073/21
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (далі - Суд):
судді-доповідача - Радишевської  О.Р.,
суддів - Мацедонської В.Е., Уханенка С.А.,
перевіривши касаційну скаргу Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від                    14 вересня 2020 року і постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 25 січня 2021 року в справі №240/5090/20 за позовом    ОСОБА_1 до Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України про визнання протиправною бездіяльності, стягнення середнього заробітку за затримку повного розрахунку при звільненні,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі -  ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України (далі - Фінансове управління ГШ ЗС України), у якому просив: 
- визнати протиправною бездіяльність щодо невиплати усіх сум у день звільнення - грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій у сумі 34570,61грн;
- стягнути середній заробіток за час затримки повного розрахунку при звільненні (грошової компенсації за календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій у сумі 34570,61 грн) за період із 20 вересня 2018 року по 18 березня 2020 року в сумі 330547,95 грн.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 14 вересня                     2020 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 25 січня 2021 року, позов задоволено частково: 
- визнано протиправними дії Фінансового управління ГШ ЗС України щодо несвоєчасної виплати належних ОСОБА_1 грошових коштів при звільненні;
- стягнуто з Фінансового управління ГШ ЗС України на користь ОСОБА_1  33055,34 грн за час затримки розрахунку при звільненні - невиплати грошової компенсації за календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій;
- у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
26 лютого 2021 року до Верховного Суду надіслано касаційну скаргу Фінансового управління ГШ ЗС України на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2020 року і постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 25 січня 2021 року в справі №240/5090/20.
За правилами частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Проаналізувавши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, Суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з таких підстав.
Згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Водночас пунктом 2 частини п`ятої цієї ж норми процесуального закону обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які, у розумінні Закону України «Про запобігання корупції», займають відповідальне та особливо відповідальне становище.
Предметом розгляду цієї справи є: визнання протиправною бездіяльності щодо невиплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки; стягнення середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні.
Зі змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій убачається, що                    ОСОБА_1 проходив військову службу.
Відомостей про те, що позивач є службовою особою, яка займає відповідальне та особливо відповідальне становище відповідно до пункту 1 частини шостої статті               12 КАС України у системному зв`язку з приміткою до статті 50 Закону України "Про запобігання корупції" (у редакції, чинній на момент відкриття провадження у справі), суду касаційної інстанції не надано і у судових рішеннях така інформація відсутня.
За таких обставин і правового регулювання публічно-правовий спір у цій справі відноситься до справ незначної складності.
У касаційній скарзі скаржник посилається на те, що вона стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосової практики.
Суд касаційної інстанції відхиляє зазначені доводи касаційної скарги з огляду на те, що на обґрунтування вказаного твердження скаржник жодним чином не обґрунтував в чому саме полягає фундаментальне значення цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розумінні та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного кола суб`єктів правовідносин.
Отже, наведені в касаційній скарзі обставини є загальними і в контексті обставин справи не дають підстав для висновку, що саме ця касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
Інші наведені у касаційній скарзі доводи та мотиви не дають підстав для висновку, що судові рішення, постановлені у зазначеній справі, можливо віднести до випадків, передбачених підпунктами «а»-«г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
Отже, характер спірних правовідносин, предмет і категорія спору, коло учасників спірних правовідносин, правозастосовна практика, що складалася з приводу спорів цієї категорії, дають підстави вважати, що судові рішення, які ухвалені у цій справі №240/5090/20, як у справі незначної складності, не підлягають касаційному оскарженню.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись статтями 248,  333 КАС України, Суд
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2020 року і постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 25 січня 2021 року в справі №240/5090/20.
Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та не може бути оскаржена.
Суддя-доповідач:                                                                      О.Р. Радишевська
Судді:                                                                                          В.Е. Мацедонська 
                                                                                                      С.А. Уханенко