Ухвала
 
15 лютого 2021 року 
 
м. Київ
 
справа № 386/917/19
провадження № 61-1506ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,
 
вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Кропивницького апеляційного суду від 14 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,
 
ВСТАНОВИВ: 
У вересні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.
Позов обґрунтовано тим, що 2 лютого 1983 року між ними було зареєстровано шлюб, який розірвано заочним рішенням Голованівського районного суду Кіровоградської області 20 липня 2017 року. Від шлюбу вони мають двох повнолітніх дітей - ОСОБА_3 , 1982 року народження, та сина ОСОБА_4 , 1987 року народження. Під час перебування у шлюбі ними було прийнято рішення про будівництво спільного будинку, оскільки власного житла вони не мали. 23 квітня 1998 року першою сесією Шепилівської сільської ради двадцять третього скликання за заявою ОСОБА_1 про надання дозволу на будівництво житлового будинку в с. Шепилово було прийнято рішення, яким надано дозвіл на будівництво житлового будинку в селі Шепилово. 03 травня 2000 року розпорядженням райдержадміністрації №233-р у відповідності з проектом забудови земельної ділянки ОСОБА_1 було встановлено в натурі межі земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку і господарських будівель. На підставі даного розпорядження відповідачу було видано дозвіл на індивідуальне житлове будівництво № 13 та видано будівельний паспорт на забудову земельної ділянки, виділеної індивідуальному забудовнику 25 червня 2000 року. У період перебування у шлюбі сторони спільною працею та за спільні кошти повністю побудували на виділеній ОСОБА_1 земельній ділянці житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 . Незважаючи на те, що сторони спільно закінчили будівництво у період спільного проживання у шлюбі, а також те, що будинок та господарські споруди, що розташовані на території домоволодіння АДРЕСА_1 , є придатними для проживання та використання за цільовим призначенням, спірний будинок в експлуатацію введено не було та право власності на нього у встановленому порядку не зареєстровано. Відсутність введення будинку в експлуатацію та державної реєстрації права власності на нього викликано тим, що відповідач категорично відмовляється звернутися до відповідних органів з необхідними заявами, а позивач, у свою чергу, позбавлений можливості здійснити такі дії в силу того, що земельна ділянка для здійснення будівництва та дозвіл на його здійснення було видано не на їй ім`я, а на ім`я її чоловіка. Позивач вважав,  що ступінь готовності спірного житлового будинку безумовно дозволяє визначити його окремі частини, що підлягають виділу, а довести будівництво цього будинку до кінця позивачем та відповідачем є технічно можливим. За таких умов існують усі підстави для здійснення поділу незавершеного будівництвом будинку між сторонами.
У зв`язку з наведеним позивач  просив здійснити поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнавши за  ОСОБА_2 та ОСОБА_1 по 1/2 частині за кожним на незавершений будівництвом об`єкт нерухомого майна - будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою:  по АДРЕСА_1 .
Рішенням Голованівського районного суду Кіровоградської області від 21 липня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позову про поділ майна подружжя суд виходив з того, що доказів, які б давали підстави для визнання за позивачем права власності на 1/2 частини спірного майна, позивачем на час їх спільного проживання не надано, рішенням суду про розірвання шлюбу встановлено, що шлюбні відносини фактично припинені у 2001 році, будь яких клопотань про призначення судової експертизи, яка б визначила ступінь готовності спірного будинку, представниками сторін в судовому засіданні заявлено не було.
Постановою Кропивницького апеляційного суду від 14 грудня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 21 липня 2020 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про задоволення позову. Визнано незавершений будівництвом об`єкт нерухомого майна - будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право на 1/2 частини незавершеного будівництвом об`єкту нерухомого майна - будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 за кожним. Вирішено питання судових витрат.
Задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції зазначив, що встановлення обставини про те, з якого часу сторони припинили шлюбні відносини, не були предметом дослідження у справі, на яку послався суд першої інстанції. Припинення шлюбних відносин між сторонами є лише правовою оцінкою цієї обставини, здійсненої іншим судом. Тому, зважаючи на те, що шлюб розірвано у 2017 році спірний об`єкт незавершеного будівництва є спільною сумісною власністю сторін. Будівництво об`єкта за особисті кошти відповідачем не доведено.
Посилаючись на відповідь Шепелівської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області від 03 грудня 2018 року № 01-19/404 про те, що будівництво спірного будинку закінчено у 2008 році, суд апеляційної інстанції вважав, що позивач має право на Ѕ частини об`єкту, оскільки шлюб між сторонами розірвано заочним рішенням Голованівського районного суду Кіровоградської області 20 липня 2017 року.
25 січня 2021 року ОСОБА_1 із застосуванням засобів поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення процесуальних норм, просить його скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
У касаційній скарзі заявник зазначає клопотання про поновлення процесуального строку на касаційне оскарження, посилаючись на те, що такий пропущено з поважних причин.
Відповідно до частин першої та другої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. 
 
Перевіривши доводи указаного клопотання та враховуючи, що повний текст  оскаржуваної постанови складено 23 грудня 2020 року, останнім днем на касаційне оскарження (з урахуванням вихідних днів є 25 січня 2020 року) суд приходить до висновку, що відсутня необхідність для поновлення заявнику строку на касаційне оскарження, оскільки він не пропущений.
 
Як підставу касаційного оскарження заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права, а саме застосування норм права без врахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 19 грудня 2019 року у справі № 520/11429/17, від 17 червня 2020 року у справі № 539/3465/17 та постановах Верховного Суду України від 04 грудня 2013 року у справі № 6-130цс13 та від 27 травня 2015 року у справі № 6-159цс15 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
За змістом частини сьомої статті 394 ЦПК України та відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі, в якій вирішує питання про витребування матеріалів справи.
Враховуючи, що судом не встановлено підстав для залишення касаційної скарги без руху, відмови у відкритті касаційного провадження чи повернення касаційної скарги, зважаючи на те, що доводи касаційної скарги містять посилання на передбачені законом підстави касаційного оскарження судових рішень, отже наявні підстави для відкриття касаційного провадження з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України,  та витребування матеріалів указаної вище справи.
Керуючись статтями 389, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Відкрити касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Кропивницького апеляційного суду від 14 грудня 2020 року.
Витребувати з Голованівського районного суду Кіровоградської області матеріали вищезазначеної цивільної справи № 386/917/19.
 
Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, в 10-денний строк з дня отримання ухвали.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:          	І. Ю. Гулейков       О. В. Ступак       Г. І. Усик