ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/7746/20                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Пащенко К.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  11 лютого 2021 року                                                                                            м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача:          Аліменка В.О.
суддів:                              Бєлової Л.В., Кучми А.Ю.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 листопада 2020 року у справі за дміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-
В С Т А Н О В И Л А:
ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві в якому просив (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог):
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови в здійсненні перерахунку призначеної ОСОБА_1 пенсії за вислугу років на підставі Закону України "Про прокуратуру» в розмірі 90% від суми щомісячної заробітної плати (середнього заробітку) на підставі довідки Генеральної прокуратури України від 13.09.2018 р. № 18-164 зп без обмеження граничного розміру заробітної плати та максимального розміру пенсії з 01 січня 2019 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити з 1 січня 2019 року перерахунок призначеної ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» та виплачувати пенсію в розмірі 90% від суми щомісячної заробітної плати (середнього заробітку) на підставі довідки Генеральної прокуратури України від 13.09.2018 року №     18-164 зп без обмеження граничного розміру заробітної плати та максимального розміру пенсії;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м.     Києві виплатити різницю між нарахованою та фактично виплаченою пенсією за період з 01.01.2019 року;
- допустити до негайного виконання рішення суду в частині присудження виплати пенсії за один місяць;
- встановити судовий контроль за виконанням судового рішення в адміністративній справі.
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва  від 12 листопада 2020 року  позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови в здійсненні перерахунку призначеної ОСОБА_1 пенсії за вислугу років на підставі Закону України "Про прокуратуру», що вкладене у листі від 20.03.2020 №     2600-0302-8/39180.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м.     Києві здійснити з 13.12.2019 перерахунок призначеної ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» та виплачувати пенсію в розмірі 90% від суми щомісячної заробітної плати (середнього заробітку) на підставі довідки Генеральної прокуратури України від 13.09.2018 № 18-164 зп без обмеження граничного розміру заробітної плати та максимального розміру пенсії.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві виплатити різницю між нарахованою та фактично виплаченою пенсією за період з 13.12.2019.
Допущено негайне виконання рішення суду у межах суми стягнення за один місяць.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким задовольнити апеляційну скаргу.
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 3 ч. 1    ст. 311 КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження.
Відповідно до ч. 1    ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, та було встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 з 01.06.2005 отримує пенсію за вислугу років згідно з ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в розмірі 90% щомісячної заробітної плати (середнього заробітку).
У квітні 2015 року було проведено перерахунок пенсії, не погоджуючись з яким ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду.
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.06.2019 у справі № 826/12585/18 дії Головного управління Пенсійного фонду України в м.     Києві визнано протиправними та зобов`язано виплачувати ОСОБА_1 пенсію відповідно до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" в редакції, що діяла на момент призначення пенсії, а саме на 01.06.2005, виходячи з розрахунку 90% від середнього заробітку, без обмеження її виплати максимальним розміром.
20.09.2018 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м.     Києві для здійснення перерахунку раніше призначеної йому пенсії на підставі довідки Генеральної прокуратури України від 13.09.2018 № 18-164 зп про розмір місячної заробітної плати за 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за перерахунком пенсії.
Згідно листа Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 99858/03 від 25.10.2018 у здійсненні перерахунку пенсії ОСОБА_1 відмовлено та зазначено, що ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» передбачає те, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України, а такий порядок відсутній.
У зв`язку з прийняттям рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2019 у справі № 7-р(ІІ)/2019 та після звільнення позивача з займаної посади у органах прокуратури на підставі наказу від 21.12.2019 №     2055 (п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру»), позивач 03.01.2020 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у м.     Києві з заявою про перерахунок пенсії.
Листом від 20.03.2020 року №     2600-0302-8/39180 Головне управління Пенсійного фонду України у м.     Києві повідомило, що з огляду на висновки, викладені у рішенні Конституційного Суду України від 13.12.2019 у справі №     7-р(ІІ)/2019, обставини, які дають право на перерахунок пенсії повинні виникнути після 13.12.2019. Разом з тим, після 13.12.2019 нормативно-правові акти про підвищення заробітної плати працівникам прокуратури не приймалися, постанова Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 №     1155, що прийнята до ухвалення Конституційним Судом України рішення, не є підставою для перерахунку пенсії, що призначені відповідно до Закону України «Про прокуратуру». Пенсійним органом зазначено, що в матеріалах справи наявна довідка про складові заробітної плати станом на вересень 2018 року, що не відповідає рішенню Другого сенату Конституційного Суду України від 13.12.2019 №     7-р(ІІ)/2019. Таким чином, відповідачем відмовлено у перерахунку пенсії.
Разом з тим, Головним управлінням Пенсійного фонду України у м.     Києві прийнято рішення від 20.03.2020 О/р №     836518/189 зі змістом аналогічним листу від 20.03.2020 №     2600-0302-8/39180.
Не погоджуючись з вказаними діями відповідача, вважаючи їх необґрунтованими та протиправними, позивач звернувся до суду першої інстанції з даним адміністративним позовом.
Суд першої інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги виходив з того, що при перерахунку пенсії працівникам прокуратури має застосовуватись норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії.
Апелянт у своїй скарзі зазначає, що оскаржуване рішення прийнято судом першої інстанції з ненаданням належної оцінки нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення, судом порушено правильність застосування норм матеріального та процесуального права та правової оцінки обставин у справі.
Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.
Вимогами частини другої    статті 19 Конституції України    передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені    Конституцією    та законами України.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних приватних закладів для догляду непрацездатними.
Відповідно до вимог ст. 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №     1788-XII громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Умови пенсійного забезпечення відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників визначалися Законом України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 №     1789-ХІІ (далі - Закон №     1789-ХІІ).
Відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (у редакції, чинній на час призначення пенсії позивачу), прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.
Частиною 11 ст. 50-1 Закону №     1789-ХІІ (у редакції, чинній на час призначення пенсії позивачу) передбачено, що пенсії за вислугу років відповідно до цієї статті призначаються органами Пенсійного фонду України і виплачуються за рахунок коштів Державного бюджету України.
Частиною 12 статті 50-1 Закону №     1789-ХІІ (в редакції, чинній на час призначенні пенсії позивачу) визначалися підстави та порядок перерахунку пенсій прокурорам, відповідно до якої обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком.
Згідно з ч. 17 ст. 50-1 Закону №     1789-ХІІ (в редакції чинній на час призначенні пенсії позивачу) призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.
Таким чином, станом на час призначення пенсії позивачу порядок та підстави для перерахунку пенсії прокурорів були визначені у ч. 12 та ч. 17 ст. 50-1 Закону №     1789-ХІІ.
Разом з тим, станом на дату звернення позивача із заявами до відповідача про перерахунок пенсії правове регулювання відносин, що виникають у сфері пенсійного забезпечення прокурорів змінено.
01.01.2015 ч. 18 ст. 50-1 Закону №     1789-ХІІ викладено в новій редакції у відповідності до Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 року №     76-VIII, згідно з якою умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.
14.10.2014 прийнято новий Закон України "Про прокуратуру" №     1697-VІІ (далі - Закон №     1697-VІІ), який набрав чинності з 15.07.2015.
Відповідно до ч. 20 ст. 86 Закону №     1697-VІІ, умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.
Згідно з п. 3 розділу ХІІ "Прикінцевих положень" Закону №     1697-VІІ, попередній Закон України "Про прокуратуру" (№     1789-ХІІ ) із змінами частково втратив чинність, крім, зокрема, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1 Закону.
Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №     213-VІІ (далі - Закон №     213-VІІ) знову внесено зміни до ст. 50-1 Закону №     1789-ХІІ, а саме в ч. 15 ст. 50-1 Закону №     1789-ХІІ, згідно з якою визначено, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність (п. 1 розділу І Закону №     213-VІІ).
Водночас, п. 5 розділу ІІІ "Прикінцевих положень" Закону №     213-VІІ передбачено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України, зокрема, "Про прокуратуру".
Таким чином, з моменту призначення позивачу пенсії згідно з Законом №     1789-ХІІ до ст. 50-1 даного Закону неодноразово вносились зміни.
З наведеного вбачається, що нова редакція ст. 50-1 Закону №     1789-ХІІ суттєво звужує і обмежує зміст та обсяг прав пенсіонерів з числа працівників прокуратури, яким пенсія призначена до набрання чинності новою редакцією.
Відповідно до ч. 2, 3 ст. 22, ч. 1 ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Згідно з ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Крім того, звуження та обмеження змісту й обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів відповідно до ст. 22 Конституції України не допускається.
У Рішенні Конституційного Суду України від 22.05.2018 №     5-р/2018 зазначено, що положення ч. 1 ст. 22 Конституції України необхідно розуміти так, що при ухваленні нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих конституційних прав і свобод людини, якщо таке звуження призводить до порушення їх сутності (пп. 2.2 п. 2). Зміст права громадян на соціальний захист, гарантований ст. 46 Конституції України, узгоджується із її приписами, за якими, зокрема, людина її життя і здоров`я, честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (ч. 1 ст. 3); кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло (ст. 48). На думку Конституційного Суду України, держава виходячи з існуючих фінансово-економічних можливостей має право вирішувати соціальні питання на власний розсуд. У разі значного погіршення фінансово-економічної ситуації, виникнення умов воєнного або надзвичайного стану, необхідності забезпечення національної безпеки України, модернізації системи соціального захисту тощо держава може здійснити відповідний перерозподіл своїх видатків з метою збереження справедливого балансу між інтересами особи та суспільства. Держава не може вдаватися до обмежень, що порушують сутність конституційних соціальних прав осіб (пп. 2.3 п. 2).
Отже, новий порядок призначення та виплати пенсій, встановлений Законом №     1697-VІ, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія призначена до набрання ним чинності, а тому до таких спірних правовідносин слід застосовувати норми ст. 50-1 Закону №     1789-ХІІ (в редакції, чинній на час призначення позивачу пенсії), оскільки редакції вказаного закону звужують права позивача в частині розміру пенсії.
Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 №     3477-IV суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Пенсія як гарантована щомісячна грошова виплата та вид соціального забезпечення є джерелом існування, доходом та власністю (матеріальним інтересом, захищеним ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
Стаття 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у редакції протоколів №     11 та №     14, 04.11.1950, визначає, що Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.
Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.     Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Суханов та Ільченко проти України" (заяви №     68385/10 та №     71378/10) від 26.06.2014 Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (п. 52).
Відповідно до п. 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" ( заява №     25921/02) Європейський Суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що оскільки перерахунок пенсії позивача пов`язаний з переглядом розміру вже призначеної пенсії, то при визначенні розміру не може поширюватися законодавство, яке прийняте після призначення вказаної пенсії, крім випадків покращення становища позивача.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом  у постанові від 31.07.2019 року по справі №     569/4150/16-а.
Відповідно до ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Крім того, слід зазначити, що рішенням Окружного адміністративного суду м.     Києва від 13.06.2019 у справі №     826/12585/18, що набрало законної сили, дії Головного управління Пенсійного фонду України в м.     Києві визнано протиправними та зобов`язано виплачувати ОСОБА_1 пенсію відповідно до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" в редакції, що діяла на момент призначення пенсії, а саме на 01.06.2005, виходячи з розрахунку 90% від середнього заробітку, без обмеження її виплати максимальним розміром.
Отже, встановлено факт наявності у позивача права на розрахунок пенсії у розмірі розрахунку 90% від середнього заробітку, без обмеження її виплати максимальним розміром.
Згідно з ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Щодо позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови в здійсненні перерахунку призначеної ОСОБА_1 пенсії, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно вимог до ч. 20 ст. 86 Закону №     1697-VІІ, умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.
Постановою Верховного Суду від 24.04.2019 по справі №     826/8546/18 залишено без змін рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.11.2018 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 31.01.2019, якими визнано протиправною бездіяльність Кабінету Міністрів України в частині неприйняття порядку та умов перерахунку пенсій працівникам прокуратури та зобов`язано Кабінет Міністрів України протягом 30 днів з дня набрання рішенням законної сили вжити заходів та прийняти рішення про встановлення порядку та умов перерахунку пенсій працівникам прокуратури.
При цьому, Верховний Суд звернув увагу, що Кабінет Міністрів України протягом тривалого часу ухиляється від прийняття рішення про встановлення порядку та умов перерахунку пенсій працівникам прокуратури, необхідність прийняття яких Законом покладено саме на Уряд.
Неприйняття Кабінетом Міністрів України нормативно-правового акта, який би визначав умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури, не може бути підставою для відмови пенсіонеру у такому перерахунку, оскільки це порушує ст. 22 Конституції України.
Водночас, Конституційним Судом України прийнято рішення від 13.12.2019 №     7-р(ІІ)/2019 у справі №     3-209/2018 (2413/18, 2807/19), яким визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення ч. 20 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року №     1697-VII зі змінами, яким передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.
Суд зазначив, що враховуючи міжнародні стандарти діяльності органів прокуратури та юридичні позиції Конституційного Суду України, метою нормативного регулювання, зокрема питань соціального захисту працівників прокуратури, є уникнення втручання інших органів влади в діяльність прокуратури з метою додержання принципу поділу влади та закріплення виключно на рівні закону питань пенсійного забезпечення працівників прокуратури.
До повноважень Кабінету Міністрів України законодавець відніс право визначати умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури без закріплення на законодавчому рівні відповідних критеріїв, чим поставив у залежність фінансування пенсійного забезпечення прокурорів від виконавчої влади. Таке нормативне регулювання призводить до втручання виконавчої влади в діяльність органів прокуратури, а також до недотримання конституційної вимоги щодо здійснення органами державної влади своїх повноважень у встановлених Конституцією України межах і відповідно до законів України.
Конституційний Суд України зазначив, що питання пенсійного забезпечення прокурорів, у тому числі умови та порядок перерахунку призначених їм пенсій, має визначати Верховна Рада України законом, а не Кабінет Міністрів України підзаконним актом.     Суд також врахував, що грошове забезпечення працівників прокуратури істотно збільшилося ще в жовтні 2017 року, а теперішній розмір пенсії позивача не переглядався внаслідок існування описаних вище законодавчих обмежень.
Вирішено, що положення ч. 20 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №     1697-VII зі змінами, що визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
У пункті 2     резолютивної частини Рішення №     7-р(ІІ)/2019 визначено, що положення ч. 20 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року №     1697-VII зі змінами, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Пунктом 3 установлено такий порядок виконання цього Рішення:
- частина двадцята статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року №     1697-VII зі змінами не підлягає застосуванню з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення;
- частина двадцята статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року №     1697-VII підлягає застосуванню в первинній редакції:
"20. Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Пенсія працюючим пенсіонерам перераховується також у зв`язку з призначенням на вищу посаду, збільшенням вислуги років, присвоєнням почесного звання або наукового ступеня та збільшенням розміру складових його заробітної плати в порядку, передбаченому частинами другою, третьою та четвертою цієї статті, при звільненні з роботи або за кожні два відпрацьовані роки".
Так, ч. 20 ст. 86 Закону №     1697-VII, в первинній редакції передбачала низку підстав для перерахунку призначених пенсій. Проте, згідно з чинною редакцією оспорюваного положення Закону умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури вже не врегульовуються Законом, а повноваження щодо їх визначення делеговано Кабінету Міністрів України.
Відповідно до п. 3 резолютивної частини Рішення №     7-р(ІІ)/2019 Конституційний Суд України установив відповідний порядок його виконання, який не передбачає необхідності визначення умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури Кабінетом Міністрів України.
Рішення Конституційного Суду України №     7-р(ІІ)/2019 ухвалено 13.12.2019.
Згідно ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Аналогічна норма закріплена також     ст. 91 Закону України "Про Конституційний Суд України" від 13.07.2017 №     2136-VIII.
Отже, Закон №     1697-VII з 13.12.2019 не містить вимоги про необхідність визначення умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури Кабінетом Міністрів України.
Підставою для проведення перерахунку пенсій працівників прокуратури є підвищення заробітної плати прокурорським працівникам.
Враховуючи відсутність нормативного акту, який би регулював порядок перерахунку раніше призначених пенсій працівникам прокуратури, суд застосувв до спірних правовідносин Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до     Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затверджений     постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №     22-1, яким встановлено, що з метою перерахунку призначеної пенсії до Управління пенсійного фонду подається заява встановленого зразка.
Як вбачається з матеріалів справви та було встановлено судом першої інстанції Генеральною прокуратурою України видано ОСОБА_1 довідку №     18-164 зп від 13.09.2018 та додаток до неї, що він працював у Генеральній прокуратурі України на посаді начальника відділу, заробітна плата на 01.09.2018 складалась з основного окладу - 8940,00 грн., класний чин - 2400,00 грн., вислуга років 4470,00 грн. У додатку до довідки містяться відомості про розмір місячної заробітної плати.
Довідка відповідає Додатку №     1 до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (пункт 2.1 розділу ІІ) та містить усі необхідні відомості про заробітну плату для перерахунку пенсії позивача.
Водночас, у матеріалах пенсійної справи наявна довідка Форми ОК-5 щодо сплати страхових внесків за період з 1998 по 2020 роки.
Позивач з вказаною довідкою звернувся до відповідача з проханням перерахувати пенсію 03.01.2020 року.
Відповідно до п. 4.3 розділу IV "Приймання, оформлення і розгляд документів" Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 року №     22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 року №     13-1) та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 року за №     1566/11846, не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.
Рішення органу про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший візується спеціалістом, який його підготував, та спеціалістом, який його перевірив.     Рішення     підписується начальником управління (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу начальника управління щодо розподілу обов`язків) та завіряється печаткою управління.
Отже, перелік дій та     рішень, які приймаються пенсійним органом за результатами розгляду заяви позивача та доданих до неї документів, визначений розділом ІV Порядку №     22-1, та такими рішеннями можуть бути: 
щодо призначення або відмову у призначенні пенсії; 
щодо перерахунку або відмову у перерахунку пенсії; 
щодо переведення з одного виду пенсії на інший; 
щодо поновлення або відмову у поновленні раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.
Також, пенсійний орган може вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем не було допущено бездіяльності у прийнятті рішення про перерахунок пенсії.
Водночас, суд першої інстанції вірно зазначив, що застосуванню підлягає інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів позивача шляхом визнання рішення відповідача про відмову у перерахунку пенсії протиправним та його скасування.
Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що із дня набрання чинності рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2019 №     7-р(ІІ)/2019 у ОСОБА_1 виникло право на перерахунок пенсії.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем було дотримано вимоги щодо реалізації права на перерахунок пенсії, а саме - отримано довідку про заробітну плату від 13.09.2018 №     18-164, подано відповідну заяву про проведення перерахунку пенсії разом із вказаною довідкою. 
Таким чином, рішення пенсійного органу про відмову у здійсненні перерахунку пенсії ОСОБА_1 , є протиправним та підлягає скасуванню.
Статтею 245 КАС України передбачено, що у разі задоволення позову, суд може прийняти     постанову     про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії.
Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, частина 20 статті 86 Закону №     1697-VII, набрала чинності з 13.12.2019 року.
Отже, враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що ефективним способом відновлення порушених прав позивача є зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії позивача саме з 13.12.2019 року з урахуванням п. 3 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України №     7-р(ІІ)/2019.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Аналізуючи всі доводи учасників справи, колегія суддів приймає до уваги висновки, викладені в рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.
Згідно зі    ст. 6 КАС України    та    ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»    суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, оскільки суд всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.
Відповідно до ч. ч. 1, 2    ст. 77 КАС України    кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених    статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Апелянтом не надано до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.
Таким чином, колегія суддів вирішила згідно    ст. 316 КАС України    залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст. ст.    242-244,    250,    308,    311,    315,    316,    321,    322,    325,    328,    329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва  від 12 листопада 2020 року  -        без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст.    328,    329 КАС України.

Суддя-доповідач                                                                       В.О. Аліменко

Судді                                                                                           Л.В. Бєлова

                                                                                                    А.Ю. Кучма