ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2021 р. 	Справа № 440/1327/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Катунова В.В.
суддів: Чалого І.С. ,  Ральченка І.М. 
за участю секретаря судового засідання  Ігнатьєвої К.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27.03.2020, суддя І.Г. Ясиновський,  вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, по справі № 440/1327/20
          за позовом            ОСОБА_2  
          до           Лохвицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області ,           Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального управління Міністерства юстиції (м.Київ)                   
          про визнання незаконною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_2 (надалі по тексту - позивач, боржник, ОСОБА_2 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Лохвицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області (надалі по тексту - відповідач, Лохвицький ВДВС) про визнання незаконною та скасування постанови № 22694604 від 08.11.2018 про стягнення штрафу у розмірі 44459,11 грн.
В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на отримання від Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального управління Міністерства юстиції (м. Київ) постанови про відкриття виконавчого провадження № 61203548 з примусового виконання постанови № 22694604 від 08.11.2018 про стягнення штрафу у розмірі 44459,11 грн, винесеної Лохвицьким районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області. Така постанова позивачем не отримувалась, а наведений у ній розрахунок не відповідає дійсності, оскільки не враховує часткову сплату аліментів боржником. Наголосив, що заборгованість зі сплати аліментів почала утворюватися  до доповнення статті 71 Закону України "Про виконавче провадження" частиною 14 (28.08.2018), а тому враховуючи положення статті 58 Конституції України вказана частина не може застосовуватися до  спірних правовідносин.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 27.03.2020 адміністративний позов задоволено. 
Визнано протиправною та скасовано постанову Лохвицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області № 22694604 від 08.11.2018 про стягнення штрафу у розмірі 44459,11 грн.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Лохвицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області на користь ОСОБА_2 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 840,80 грн /вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок/. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи,  неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про протиправність оскаржуваної постанови відповідача про накладення штрафу на боржника ОСОБА_2 за наявність заборгованості зі сплати аліментів через невірний розрахунок державним виконавцем такої заборгованості, оскільки позивач в порушення ч. 4 чт. 19 Закону України "Про виконавче провадження" не дотримався обов`язку щодо повідомлення відповідача про самостійне часткове виконання рішення суду, а тому розрахунок здійснено відповідачем правомірно, на підставі даних, що встановлені державним виконавцем в ході виконання рішення суду. При цьому, державним виконавцем на підставі ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" здійснювалися заходи примусового виконання рішення суду у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом та приписами Закону України "Про виконавче провадження", зокрема, реалізовано право державного виконавця щодо перевірки виконання боржником рішення суду (направлялись відповідні запити щодо отримання інформації про місце реєстрації та фактичне місце проживання боржника, про суми отриманих боржником доходів, винесені постанови про арешт рухомого та нерухомого майна боржника тощо).
Крім того, апелянт звертає увагу суду апеляційної інстанції на порушення позивачем строків оскарження  постанови № 22694604 від 08.11.2018 про стягнення штрафу у розмірі 44459,11 грн, про що судом першої інстанції не враховано.
Таким чином, апелянт, як стягувач, фактично позбавлена можливості отримати заборгованість зі сплати штрафу по аліментам.  
Відповідно до ч.4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Судовим розглядом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 11.05.2018 на підставі постанови про перевірку виконавчого провадження, проведеної начальником Лохвицького РВ ДВС ГТУЮ у Полтавській області, постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження від 19.11.2010, по виконавчому провадженні № 22694604, було скасовано та винесено постанову про відкриття виконавчого провадження і направлено сторонам до відома та виконання (постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження було винесено в порядку п. 6 ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження», в редакції Закону, що діяв на момент прийняття рішення, в зв`язку з тим, що постанова про закінчення виконавчого провадження не підписана державним виконавцем Печерського РВДВС м. Київ ГТУЮ у Київській області). Того ж дня було отримано від Лохвицького районного суду Полтавської області дублікат виконавчого листа 2-937, виданого 28.10.2004 /а.с. 73-77/. 
Заборгованість зі сплати аліментів станом на 01.08.2018 згідно розрахунку державного виконавця становила - 83282,72 грн /зв. а.с. 82/. 
22.10.2018 направлено запит до Сенчанської сільської ради з метою отримання інформації про місце реєстрації та фактичне місце проживання боржника ОСОБА_2 /а.с. 84/.
22.10.2018 направлено вимогу державного виконавця на адресу ПАТ КБ «Надра» (36000, Полтавська область, м. Полтава, вул. Шевченка, 80) для отримання інформації про суму доходу отриманого боржником за весь період роботи, оскільки у виконавчому листі № 2-937 від 28.10.2004 року зазначено місце роботи ОСОБА_2 /а.с. 85/
01.11.2018 державним виконавцем здійснено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, що становила - 88918,22 грн /зв.а.с. 103/.
05.11.2018 на адресу Лохвицького РВ ДВС ГТУЮ у Полтавській області надійшла відповідь із Сенчанської сільської ради в якій зазначалося, що боржник ОСОБА_2 на території сільської ради не зареєстрований та не проживає, фактичне місце проживання боржника не відоме, про що складено акт державного виконавця /а.с.86/. 
08.11.2018 державним виконавцем винесено постанову про арешт всього нерухомого та рухомого майна боржника, а саме:
- Марка: HYUNDAI, Модель: SONATA, Тип ТЗ: Легковий/Седан-в-загальний, VIN: НОМЕР_1 , № кузова: НОМЕР_2 , № ДВИГУНА: НОМЕР_3 , ДНЗ: 
НОМЕР_4 , колір: сірий, рік випуску:' 2008; 
- Марка: VOLKSWAGEN, модель: TOURAN, Тип ТЗ: Легковий/Універсал-В-загальний, VIN: НОМЕР_5 , № кузова: НОМЕР_5 , № двигуна: НОМЕР_6 , ДНЗ: НОМЕР_7 , колір: синій, рік випуску: 2004, та направлено сторонам до відома, до Територіального сервісного центру № 5345 для виконання /а.с. 94/. 
08.11.2018 винесено та направлено до виконання постанову про розшук майна боржника, а саме: вищезазначених транспортних засобів /а.с. 91-92/. 
08.11.2018 державним виконавцем в порядку ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанови про обмеження прав боржника, а саме: про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання, та направлено сторонам до відома та оскарження /а.с. 95-101/. 
08.11.2018 за вих. № 9798/14.15/3 державним виконавцем винесено та направлено сторонам виконавчого провадження постанову про накладення штрафу в розмірі 44459,11 грн, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки /а.с. 67/. В подальшому дана постанова, що має статус виконавчого документа у розумінні Закону України "Про виконавче провадження", виділена в окреме виконавче провадження № 61203548 /а.с. 66-71/.
          Не погоджуючись з вказаною постановою позивач звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з наявності підстав для визнання протиправною та скасування постанови № 22694604 від 08.11.2018 про стягнення штрафу у розмірі 44459,11 грн.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає про таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Згідно ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Водночас, за правилами п. 1 ч. 2 ст.287 КАС України позовну заяву у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.
Отже, процесуальний закон, включаючи в себе спеціальну норму щодо строків звернення до адміністративного суду з питань, зокрема, оскарження рішення органу державної виконавчої служби (приватного виконавця), встановлює десятиденний строк для звернення до суду з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод або інтересів.
З аналізу вказаних норм випливає, що законодавець, у тому числі й у ч. 5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», визнав строк у десять днів достатнім для того, щоб у справах цієї категорії особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю органу державної виконавчої служби (приватним виконавцем) порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.
При цьому колегія суддів вважає за необхідне наголосити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.
Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.
Аналогічна позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/922/17 та від 06.03.2019 у справі №820/394/17.
В ході судового розгляду встановлено, що 21.02.2020 поштовим відправленням №0209911409417 позивач отримав від Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального управління Міністерства юстиції (м. Київ) постанову про відкриття виконавчого провадження № 61203548 з примусового виконання постанови № 22694604 від 08.11.2018 про стягнення штрафу у розмірі 44459,11 грн, винесеної Лохвицьким районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області (а.с. 20). 
Отже, позивач дізнався про оскаржувану постанову № 22694604 від 08.11.2018 про стягнення штрафу у розмірі 44459,11 грн, винесену Лохвицьким районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області  - 21.02.2020.
Таким чином, позивач мав звернутися до суду з цим позовом до 02.03.2020.
Однак, позивач звернувся до суду лише 11.03.2020, тобто з пропуском десятиденного строку звернення до суду відповідно до п. 1 ч. 2 ст.287 КАС України.
В обґрунтування поважності причин пропуску строку ОСОБА_2 в позовній заяві  зазначив, що у зв`язку з тим, що позивач потребував правової допомоги, 02.03.2020, в останній день десятиденного строку позовної давності звернення до адміністративного суду, він звернувся до адвоката за роз`ясненням підстав, порядку та строків оскарження рішень державного виконавця, та, враховуючи, що для вивчення матеріалів та підготовки адміністративного позову, додатків до нього, сплати судового збору необхідний був певний час, таким чином просив суд визнати причини пропуску строку звернення до суду поважними.   
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 17.03.2020 позовну заяву ОСОБА_2 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. При цьому, питання поважності причин пропуску звернення до суду не вирішувалось.
Проте, колегія суддів зазначає, що вказані позивачем обставини не можуть бути визнані поважними причинами пропуску строку звернення до суду,  оскільки позивач не був позбавлений реалізувати своє право на звернення до суду самостійно або представника, в тому числі того, хто має право на зайняття адвокатською діяльністю в межах десятиденного строку. При цьому, у справі відсутні докази на підтвердження неможливості позивача своєчасного звернення до суду.
Отже, належних і допустимих доказів об`єктивної неможливості звернення до адміністративного суду із вказаним позовом у межах встановленого ст.287 КАС України строку ОСОБА_3 не було надано, як і не зазначено переконливих доводів на підтвердження поважності причин пропуску процесуального строку.
За таких обставин, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав вважити такими, що свідчать про наявність об`єктивних, тобто таких, що не залежали від волі позивача, перешкод для реалізації права на звернення до суду у встановлений процесуальним законом строк.
Зазначений висновок узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 25.01.2019 у справі №826/8378/18, від 20.03.2019 у справі 826/10451/18, від 05.06.2019 у справі №826/17589/18.
Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
У рішенні від 21.02.1975 року у справі «Голдер проти Великої Британії» Європейський суд з прав людини закріпив правило, що пункт 1 статті 6 Конвенції стосується невід`ємного права особи на доступ до суду. Прямим порушенням права на доступ до суду є необхідність отримання спеціальних дозволів на звернення до суду.
Колегія суддів зауважує, що встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).
Крім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28.10.1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.
У рішенні «Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії» Європейський суд встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25.01.2000 року, пункт 33).
Оскільки після отримання оскаржуваної постанови позивач подав позовну заяву 11.03.2020 року за відсутності належного обґрунтування причин зволікання із оскарженням спірної постанови, матиме наслідком порушення принципу правової визначеності, що є неприпустимим з огляду на принципову позицію Європейського Суду з прав людини у цьому питанні.
Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем не наведено наявності об`єктивно непереборних обставин, які не залежали від його волевиявлення чи обставин, які були б пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для звернення до суду із цим позовом,  які б унеможливили звернення його до суду в межах встановленого КАС України строку. Обставини, на які посилається позивач, не свідчать про існування будь-яких об`єктивних перешкод у реалізації ним своїх прав на судовий захист з метою відновлення прав, свобод чи законних інтересів.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11.07.2019 по справі № 0940/1181/18, яка є обов`язковою для врахування з огляду на приписи ч.5 ст.242 КАС України.
Також, колегія суддів зазначає, що вирішення питання щодо дотримання позивачем строків звернення до суду не виходить за межі розгляду апеляційної скарги в силу ч.4 ст.123 КАС України.
За приписами ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.
Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо: з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.
Отже, суд апеляційної інстанції наділений повноваженнями перевіряти дотримання строків звернення до суду.
Також, колегія суддів зазначає, що Верховний Суд переглядаючи рішення судів в порядку касаційного оскарження неодноразово надавав оцінку у тому числі і дотриманню строку звернення до суду, зокрема у постановах від 23.04.2020 по справі № 525/1144/16-а, від 05.08.2020 по справі № 826/15632/17, від 09.07.2020 по справі № 826/14271/15 та інших.
Таким чином, враховуючи, що позивачем пропущено встановлений законом десятиденний строк звернення до суду з даними позовними вимогами, не наведено будь-яких інших обґрунтувань та не надано належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не пропущено строк звернення до суду, що зумовлює залишення позову ОСОБА_2 без розгляду.
Отже, у разі оскарження рішення суб`єкта владних повноважень зі спливом значного періоду часу, позивачем мають бути наведено переконливі підстави для поновлення пропущеного процесуального строку. Тобто, тягар доказування, в цьому випадку, покладається саме на позивача.
Разом з тим, судом першої інстанції не надано належної оцінки причинам пропуску строку на звернення позивача до суду з даним позовом та не вмотивовано висновку про наявність підстав для поновлення цього строку.
З урахуванням викладеного, з огляду на пропуск позивачем строку звернення до адміністративного суду без поважних причин, колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27.03.2020 по справі №440/1327/20, а адміністративний позов ОСОБА_2 - залишити без розгляду. 
Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 319, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27.03.2020 по справі № 440/1327/20  скасувати.  
Прийняти постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_2 до Лохвицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, третя особа, Дарницький районний відділ державної виконавчої служби у м.Києві Центрального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про визнання незаконною та скасування постанови - залишити без розгляду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		В.В. Катунов 	
Судді	   	І.С. Чалий    І.М. Ральченко