ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И
 
13 січня 2021 року                                                                      м. Київ
 
справа № 359/5426/19
 
провадження № 22-ц/824/525/2021
 
Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:   Іванової  І.В. (суддя-доповідач), Матвієнко Ю.О., Гуля В.В.
 
сторони :
 
позивач  -   ОСОБА_1 
         
відповідач - Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Іванків»
            
розглянувши  в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду  апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Іванків»на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 липня 2020 року у складі судді Журавського В.В., у справі за позовом  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Іванків» про стягнення боргу за договором про спільне вирощування сільськогосподарських культур,
встановив:
 
У червні 2019 року позивач  ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 20 квітня 2015 року він уклав з ТОВ «Агрофірма «Іванків» договір про спільне вирощування сільськогосподарських культур, за умовами якого сторони дійшли згоди щодо сумісного вирощування сільськогосподарських культур засобами відповідача ТОВ «Агрофірма «Іванків» на земельній ділянці позивача, площею 2,0000 га.
Згідно з умовами вказаного договору, в разі письмової відмови  ОСОБА_1  від отримання своєї частини врожаю, яка дорівнює 1 тоні пшениці, ТОВ  «Агрофірма «Іванків» зобов`язався сплатити на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 3000 грн.
Позивач, посилаючись на те, що відповідач ТОВ «Агрофірма «Іванків» не виконував свої зобов`язання по поверненню частини врожаю, 01 березня 2019 року направив відповідачу письмову відмову від частини врожаю з вимогою сплатити йому грошові кошти у розмірі 6000 грн. за 2 роки, яка відповідачем не виконана. У зв`язку з цим, ОСОБА_1 просив суд стягнути з ТОВ «Агрофірма «Іванків» на свою користь заборгованість за договором про спільне вирощування сільськогосподарських культур в розмірі 6000 грн.
Відповідач заперечував проти позову, вказуючи на те, що фактично не використовує земельну ділянку, яка належить позивачу, крім того, договір про спільне вирощування сільськогосподарських культур було вчинено сторонами для приховування іншого правочину, а саме договору оренди земельної ділянки, отже договір не є укладеним, тому у сторін не виникло жодних цивільних прав та обов`язків. 
Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 липня 2020 року позов задоволено.
Суд стягнув з відповідача на користь позивача заборгованість за договором в розмірі 6000 грн.
Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач ТОВ «Агрофірма «Іванків» подав апеляційну скаргу, просить скасувати рішення суду першої інстанції через порушення норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги відповідач зазначає, що позивач не надав доказів отримання відповідачем письмової відмови від частини врожаю від 01.03.2019 року, що має суттєве значення, тому суд дійшов передчасного висновку про задоволення позову. Крім того, зазначив, що позивач не довів, а суд не з'ясував чи відбулась передача земельної ділянки та чи вирощувався на ній врожай. Сам договір не відповідає вимогам чинного законодавства, відсутня державна реєстрація договору, отже правочин не є укладеним. 
Позивач не скористався своїм правом на подачу відзиву на скаргу.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Оскільки в даній справі ціна позову становить 6000 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму, і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 2,0000 га з кадастровим номером 3220884000:03:001:0217 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка розташовується в Бориспільському районі Іванківська сільська рада, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 08 вересня 2016 року, виданого ОСОБА_2 , державним нотаріусом Двадцять першої київської державної нотаріальної контори (а.с.8) та Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.11-12).
20 квітня 2015 року між ОСОБА_3 , правонаступником якого є позивач та ТОВ «Агрофірма «Іванків» був укладений договір про спільне вирощування сільськогосподарських культур (а.с.3-5).
За умовами договору ОСОБА_3 зобов`язався залучити земельну ділянку площею 2,0000 га з кадастровим номером 3220884000:03:001:0217, розташовану на території Іванківської сільської ради Бориспільського району Київської області, а ТОВ «Агрофірма «Іванків» - забезпечити залучення власного та орендованого майна, в тому числі: посівний матеріал сільськогосподарських культур, що вирощуватимуть; добрива, необхідні для підвищення врожайності; технічні засоби, необхідні для обробки земельної ділянки, найманих працівників та інші засоби.
Згідно з п.2.1, п.2.1.1 цього договору за результатом виконання своїх зобов`язань за договором сторони отримують частини від зібраного вражаю. Частина врожаю ОСОБА_3 дорівнює 1 тоні пшениці.
Разом з цим, за змістом п.3.8 цього договору, у випадку письмової відмови ОСОБА_3 від отримання своєї частини врожаю, ТОВ «Агрофірма «Іванків» зобов`язаний виплатити на користь ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 3000 грн.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем ОСОБА_3 , зокрема з набуттям прав та обов`язків сторони за договором про спільне вирощування сільськогосподарських культур.
ОСОБА_1 направив ТОВ «Агрофірма «Іванків» письмову відмову від частини врожаю з вимогою сплати грошових коштів за частину врожаю за два роки,  тому в ТОВ «Агрофірма «Іванків» виникло зобов`язання зі сплати грошових коштів за частину врожаю у розмірі 6000 грн., виходячи з розрахунку 2 роки ? 3000 грн. (а.с.7).
Колегія суддів погоджується з таким висновком, з наступних підстав.
За правилами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до положення ч.1 ст.1130 ЦК України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов`язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові.
У відповідності до ч.1 та ч.2 ст.1131 ЦК України договір про спільну діяльність укладається у письмовій формі. Умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що між сторонами по справі виникли правовідносини, які регулюються гл.16 «Правочини», гл.48 «Виконання зобов`язань» та гл.77 «Спільна діяльність», гл.84 «Загальні положення про спадкування» ЦК України, тому вимога позивача щодо стягнення з відповідача грошових коштів на виконання зобов`язань за договором, є цілком обґрунтованою та такою що підлягає задоволенню.
Доводи скарги, що судом не з`ясовано чи отримав відповідач письмову відмову від частину врожаю не заслуговують на увагу, оскільки в даному випадку, окрім направлення такої відмови є  пред`явлення до відповідача даного позову, тому висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.
Не заслуговують на увагу також доводи скарги про те, що судом не з`ясовано чи відбулась передача земельної ділянки, чи вирощувався на ній врожай, оскільки матеріалами справи підтверджується, що умови договору були погоджені сторонами та затверджені їх підписами під договором. При цьому відповідачем не спростовано той факт, що договір після його підписання виконувався сторонами. 
Інші наведені в апеляційній скарзі аргументи аналогічні наведеним у відзиві на позов, були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції, який перевірив їх та обґрунтовано відхилив, а тому судова колегія дійшла висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи скаржника.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 ЦПК України, Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
 
 постановив :
 
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Іванків» залишити без задоволення.
Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 липня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків передбачених ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий:                                                                              

 
Судді :