УХВАЛА

11 березня 2021 року  
м. Київ
справа №440/2850/20
адміністративне провадження №К/9901/7676/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Тацій Л.В.,
суддів: Бучик А.Ю.,  Стеценка С.Г., 
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,- 
ВСТАНОВИВ:
У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення відділу з питань призначення пенсії управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 11 лютого 2020 року № 248 про відмову ОСОБА_1 в призначенні дострокової пенсії за віком на пільгових умовах згідно підпункту 2 пункту 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та №406 від 11 березня 2020  року про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 згідно статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 з 7 лютого 2020 року та виплатити заборгованість, яка виникне у зв`язку із призначенням пенсії.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 23 липня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 11 березня 2020 року №406.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 6 березня 2020 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах з урахуванням висновків суду.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Другий апеляційний адміністративний суд постановою від 10 грудня 2020 року скасував рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23 липня 2020  року та ухвалив нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 
ОСОБА_1 звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2020  року, залишити в силі рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23 липня 2020  року.
Відповідно до частини 4 статті 332 КАС України розгляд заяви особи про поновлення строку на касаційне оскарження здійснюється колегією суддів суду касаційної інстанції, склад якої визначений у порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.
Перевіривши доводи поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження, наведені в заяві та докази приєднанні до неї, колегія суддів вважає, що наведені скаржником обставини свідчать про поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження, виходячи з такого.
Відповідно до частини 2 статті 329 КАС України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Таким чином, позивач, отримавши 2 лютого 2021 року копію повного тексту судового рішення, направила 4 березня 2021 року засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу в межах тридцятиденного строку з дня його вручення, що відповідно до частини 2 статті 329 КАС України є підставою для поновлення процесуального строку.
Розглянувши заяву про поновлення строку на касаційне оскарження, колегія суддів дійшла висновку про поважність причин його пропуску та наявність підстав для його поновлення.
Крім того, вирішуючи питання щодо можливості відкриття касаційного провадження, суд виходить із такого.
Дослідивши зміст касаційної скарги ОСОБА_1 , колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для відкриття касаційного провадження у цій справі.
Приписами пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що однією із основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Цей принцип конкретизований у положеннях частини першої статті 13 Кодексу адміністративного судочинства України (далі за текстом - КАС України, у редакції, чинній з 08.02.2020) та частини першої статті 328 КАС України, згідно з якими учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їхнього перегляду в апеляційному порядку, можуть реалізувати право на їхнє оскарження у касаційному порядку тільки у визначених законом випадках.
Тому розв`язуючи питання про прийнятність касаційної скарги, Верховний Суд має з`ясувати, чи належить справа, що в ній подається касаційна скарга, за своїми ознаками до тих справ, судові рішення в яких можуть оскаржуватися у касаційному порядку.
Законодавець у КАС України встановив диференційований підхід до визначення категорій справ, які належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, за критерієм їхньої складності, виокремивши з-поміж них справи незначної складності, для яких з огляду на їхні змістовні ознаки встановлений особливий порядок судового розгляду, зокрема й щодо можливості касаційного оскарження судових рішень, ухвалених в таких справах.
У частині шостій статті 12 КАС України закріплено перелік справ, які для мети КАС України слід вважати справами незначної складності. Зокрема, положеннями пункту 3 частини шостої статті 12 КАС України передбачено, що для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Спір у цій справі виник з приводу оскарження дій та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 11 лютого 2020 року № 248 про відмову ОСОБА_1 в призначенні дострокової пенсії за віком на пільгових умовах згідно підпункту 2 пункту 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та №406 від 11 березня 2020  року про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 згідно статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
З огляду на те, що предметом спору в цій справі є дії суб`єкта владних повноважень стосовно відмови у призначенні пенсії, ця справа є справою незначної складності відповідно до вимог пункту 3 частини шостої статті 12 КАС України.
Заявник на обґрунтування фундаментального значення саме даної справи для формування єдиної правозастосовчої практики посилається на відсутність правової позиції Верховного Суду щодо питання набуття права на призначення пенсії на пільгових умовах особами, які досягли пенсійного віку, визначеного статтею 13 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення", у редакції чинній до внесення змін Законом України від 02.03.2015 № 213-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення", та після набрання чинності Законом України" від 03.10.2017 № 2148-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій".
Також на обґрунтування вимог касаційної скарги заявниця посилається на те, що Другий апеляційний адміністративний суд у постановах від 24.07.2020 у справі №  520/3479/2020, від 11.11.2020 у справі № 440/1959/20, від 03.02.2020 у справі №  440/3549/19 у подібних правовідносинах ухвалив судові рішення, які є протилежними до судового рішення у цій справі.
Тобто, натепер у практиці Другого апеляційного адміністративного суду сформовано два протилежні (відмінні) підходи щодо набуття права на призначення пенсії на пільгових умовах особами, які досягли пенсійного віку, визначеного статтею 13 Закону України від 05.11.1991 "Про пенсійне забезпечення", у редакції чинній до внесення змін Законом України від 02.03.2015 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" чи пенсійного віку, визначеного статтею 114 Закону України від 09.07.2003 "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" в редакції Закону України від 03.10.2017 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій".
У цьому контексті колегія суддів зважає на те, що частиною третьою статті 125 Конституції України визначено конституційно-правовий статус Верховного Суду як найвищого суду в системі судоустрою України.
Тобто переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію "суду права", що розглядає спори, які мають найважливіше (найбільш принципове) значення для суспільства та держави.
Отже, завдання Верховного Суду як найвищої судової установи в Україні - це, насамперед, сформувати обґрунтовану правову позицію стосовно застосування всіма судами у їхній процесуальній діяльності конкретної норми матеріального права, або дотримання норми процесуального права, що була неправильно використана судом, і в такий спосіб скерувати судову практику задля єдиного та правильного правозастосування (вказати напрям, у якому слід здійснювати реалізацію матеріальної чи, відповідно, використання процесуальної правової норми).
Навіть більше, забезпечення єдності судової практики є реалізацією принципу правової визначеності, що є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та гарантує розумну передбачуваність судового рішення. Крім того, саме така діяльність Верховного Суду забезпечує дотримання принципу рівності всіх громадян перед законом, який втілюється способом однакового застосування судом тієї самої норми закону в однакових справах щодо різних осіб.
Одним з механізмів забезпечення Верховним Судом єдності судової практики є можливість виняткового (екстраординарного) касаційного перегляду судових рішень, ухвалених у справах незначної складності, у тому разі, якщо заявник належно обґрунтує, що його касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики (підпункт "а" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України).
Суд касаційної інстанції встановив, що наведений заявником аргумент стосовно того, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме щодо набуття права на призначення пенсії на пільгових умовах особами, які досягли пенсійного віку, визначеного статтею 13 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення", у редакції чинній до внесення змін Законом України від 02.03.2015 № 213-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення", та після набрання чинності Законом України" від 03.10.2017 № 2148-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", потребує ретельної перевірки та вивчення матеріалів справи, чого не можна виконати на стадії відкриття касаційного провадження. Тому колегія суддів дійшла висновку, що подана касаційна скарга може стосуватися питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, і Верховний Суд, як виняток, здійснить касаційних перегляд судових рішень, ухвалених у цій справі.
Колегія суддів бере до уваги те, що Верховний Суд ухвалою від 16.12.2020 відкрив провадження у зразковій адміністративній справі № 360/3611/20 за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.
Відповідно до підпункту "а" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України судові рішення у справах незначної складності підлягають касаційному оскарженню у випадку, якщо касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики.
Слід зазначити, що станом на момент подання позивачем цієї касаційної скарги Верховний Суд не викладав висновку щодо набуття права на призначення пенсії на пільгових умовах особами, які досягли пенсійного віку, визначеного статтею 13 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення", у редакції чинній до внесення змін Законом України від 02.03.2015 № 213-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення", та після набрання чинності Законом України" від 03.10.2017 № 2148-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій".
З огляду на наведене колегія суддів вважає, що розгляд у касаційному порядку адміністративної справи такої категорії слугуватиме формуванню однакової судової практики, а також єдності застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах.
За правилом частини третьої статті 334 КАС України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються, з-поміж іншого, підстава (підстави) відкриття касаційного провадження.
Аналіз аргументів касаційної скарги в їхньому логічному взаємозв`язку з висвітленими в судовому рішенні суду апеляційної інстанції обставинами справи вказують на наявність у цій ситуації обставин, наведених у пункті 3 частини 4 статті 328 КАС України, а також у підпункті "а" пункті 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, які є підставами для відкриття касаційного провадження у даній справі.
Керуючись положеннями підпункту "а" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, Верховний Суд
На підставі вищенаведеного та керуючись статтями 120, 328, 329, 334, 338 Кодексу адміністративного судочинства України, -
УХВАЛИВ:
Визнати поважними причини пропуску ОСОБА_1 строку на касаційне оскарження постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 10  грудня 2020 року по справі №  440/2850/20.
Поновити ОСОБА_1 пропущений строк на касаційне оскарження постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 10  грудня 2020 року по справі №  440/2850/20.
Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 10  грудня 2020 року по справі №  440/2850/20.
Витребувати із Харківського окружного адміністративного суду справу №  440/2850/20.
Надіслати учасникам справи копію цієї ухвали разом із копією касаційної скарги та доданих до неї матеріалів.
Встановити строк для подачі відзиву на касаційну скаргу у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали та роз`яснити, що до відзиву додаються докази надсилання (надання) його копій та доданих до нього документів іншим учасникам справи.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач                                                                                           Л.В. Тацій
Судді:                                                                                                       А.І. Бучик
                                                                                                              С.Г. Стеценко