ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.02.2021 року          м.Дніпро         Справа №  904/83/19
Центральний  апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Верхогляд Т.А. (доповідач)
суддів: Коваль Л.А., Паруснікова Ю.Б., 
при секретарі судового засідання: Колесник Д.А.
за участю представників сторін:
від Дніпропетровської обласної прокуратури: Карюк Денис Олександрович, посвідчення №053227  від 08.07.2019 р.,  прокурор;
від ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області: Божко Віта Володимирівна, довіреність №-4-0.62-74/62-20  від 30.12.2020 р.,  головний спеціаліст;
інші представники сторін у судове засідання не з`явились,  про час та місце розгляду справи повідомлено шляхом відправлення на електронні пошти, які зазначені в матеріалах справи.
розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця  Маркова Дмитра Олександровича на рішення господарського суду Дніпропетровської  області від 31.10.2019 року   (повний текст рішення складено 06.11.2019 року)  у справі  № 904/83/19 (суддя Васильєв О.Ю.)
за позовом Заступника керівника  Павлоградської місцевої  прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, м. Дніпро 
до відповідач-1 Петропавлівської районної  державної адміністрації, смт.  Петропавлівка Дніпропетровська область
до відповідач-2 Фізичної особи - підприємця  Маркова Дмитра Олександровича, м. Першотравенськ, Дніпропетровська область
про скасування розпорядження,  визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

          Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 31.10.2019 року у справі  №904/83/19 позовні  вимоги заступника  керівника  Павлоградської  місцевої  прокуратури  Дніпропетровської області задоволено у повному обсязі. 
          Визнано незаконним та скасовано розпорядження голови Петропавлівської районної державної адміністрації № Р-513/0/350-15 від 24.12.2015 року "Про затвердження ФОП Маркову Д.О. технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Дмитрівської сільської ради".
Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки площею 4,7908 га, кадастровий номер 1223881500:02:001:1022, розташованої на території Дмитрівської сільської  ради  Петропавлівського  району  Дніпропетровської  області, укладений 29.01.2016 року між Петропавлівською районною державною адміністрацією та Фізичною особою-підприємцем   Марковим   Дмитром   Олександровичем,   зареєстрований   у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 12.03.2016 року,   номер запису - 13643330.
Зобов`язано відповідача-2: Фізичну особу-підприємця Маркова Дмитра Олександровича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) повернути державі в особі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській    області    (49004, м. Дніпро, пр. Олександра Поля, 2; код ЄДРПОУ 39835428) земельну ділянку загальною площею 4,7908 га, кадастровий номер 1223881500:02:001:1022, орієнтовною ринковою вартістю 1 411 400 грн., на території Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому Фізична особа-підприємець Марков Дмитро Олександрович одержав її в оренду.     
                Стягнуто з відповідача-1: Петропавлівської районної державної адміністрації   (52700, смт. Петропавлівка Дніпропетровської області, вул. Героїв України, буд.62; код ЄДРПОУ 04052347) на користь прокуратури Дніпропетровської області ( 49044, м. Дніпро, пр. Д. Яворницького, 38; код ЄДРПОУ 02909938): 5     286, 00   грн. - витрат на сплату судового збору.
          Рішення суду мотивовано правомірністю заявлених прокурором вимог, доведеністю факту належності спірної земельної ділянки до земель резервного фонду, які є державною власністю, безпідставне розпорядження цими землями з боку відповідача-1, що є підставою для визнання рішення цього органу незаконним та визнання договору оренди землі недійсним.
Не погодившись з рішенням суду, Фізична особа - підприємець  Марков Дмитро Олександрович подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, неповне з`ясування обставин справи, просив рішення суду скасувати, прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Апеляційна скарга мотивована наступним:
- згідно п. 2 розпорядження №Р-513/0/350-15 від 24.12.2015 року земельна ділянка з кадастровим номером 1223881500:02:001:1022 відноситься до невитребуваних паїв на території Дмитрівської сільської ради, про що було вказаним розпорядженням затверджено технічну документацію із землеустрою та передано відповідачу-2 в оренду саме як землі невитребуваних паїв, а прокурор спотворив текст вказаного розпорядження, чим вводить суд в оману;
- прокуратурою не надано належних доказів, які б свідчили про те, що спірна земельна ділянка відноситься до резервного фонду; відповідно до положень ст.ст. 5, 13 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) " право розпорядження цими землями -  за межами населених пунктів, було надано державним районним адміністраціям;
- розпорядженням голови Петропавлівської райдержадміністрації №79 від 20.03.2000 року погоджено "Схему поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) КСП ім. Чкалова",
Апелянт вважає незаконним проведення перевірки дотримання земельного законодавства та складання в результаті її проведення акту перевірки вимог земельного законодавства №193-ДК/245/АП/09/01/-17 від 31.08.2017 року на підставі листа Павлоградської місцевої прокуратури     №101/1942-17 від 13.07.2017 року, а не на підставі винесеної прокурором постанови, оскільки перевірку проведено в межах кримінального провадження; на даний час не існує вироку суду, тому всі твердження позивача з цього приводу є тільки припущеннями та безпідставно взяті судом до уваги. 
Щодо вимог прокурора про визнання недійсним договору оренди та зобов`язання повернути земельну ділянку скаржник зазначає, що не зважаючи на відсутність нормативно грошової оцінки спірної земельної ділянки, Петропавлівською РДА визначено розмір орендної плати виходячи з вартості земельної ділянки та з урахуванням положень   Податкового кодексу України, яким регламентовано визначення орендної плати з урахуванням нормативно грошової оцінки одного гектара сільськогосподарських угідь та коефіцієнта індексації. Тому з огляду на узгодження сторонами всіх істотних умов договору оренди ФОП Марков Д.О. не вбачає підстав для визнання спірного договору недійсним.
Вважає, що суд також не врахував відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, оскільки вказаний орган має весь обсяг повноважень для захисту інтересів держави в суді та юридичний відділ, який не вжив жодних заходів для звернення до суду. Прокурором в даному випадку не було дотримано вимог положень п.п. 2-4, ч.4 ст.23 Закону України "Про прокуратуру", до суду не надано жодних доказів вжиття заходів щодо звернення до суду відповідним органом - Головним управлінням  Держгеокадастру у Дніпропетровській області.
Також скаржник вказує, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати своїх обов`язків; ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.
          У відзиві на апеляційну скаргу заступник керівника Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.
Зазначає, що:
-          суть порушень, на які посилається прокурор у зазначеному позові, полягає у безпідставності віднесення вказаної земельної ділянки до нерозподіленої (невитребуваної) земельної частки (паю), тоді як фактично зазначена земельна ділянка належала до земель резервного фонду колективного сільськогосподарського підприємства ім.Чкалова та при припиненні його діяльності мала перейти до земель резервного фонду Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району;
- факт розташування спірної земельної ділянки в межах масиву резервного фонду КСП ім.Чкалова підтверджується в повному обсязі;
- сукупність доказів, що додані до позову, підтверджують належність зазначеної земельної ділянки до державної власності, а не до невитребуваних паїв;
- спірна земельна ділянка належить до земель сільськогосподарського призначення, однак має враховуватись в землях резервного фонду, а не в землях невизначених (не витребуваних) паїв; прокурор не має на увазі зміну її цільового призначення з сільськогосподарського на інше;
          - орендну плату за користування земельною ділянкою визначено без проведення їх нормативної грошової оцінки, що є порушенням вимог ст. ст. 6, 15 Закону України "Про оренду землі", ст. ст. 203, 215 Цивільного кодексу України, ст.ст. 13, 18 Закону України "Про оцінку земель".
          Стосовно повноважень прокурора на пред`явлення  позову, прокурор зазначає, що Головному управлінню Держгеокадастру у Дніпропетровській області ще з 31.08.2017 року було відомо про факт незаконного розпорядження спірними земельними ділянками, а отже останнє мало всі підстави для звернення до суду на захист власних інтересів та інтересів держави шляхом пред`явлення до Петропавлівської районної державної адміністрації та ФОП Маркова Д.О. позову про скасування розпорядження, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та її повернення. Проте, зазначених дій з боку Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області вжито не було.
          Крім того, факт нездійснення захисту інтересів держави органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах та відсутність у нього можливості здійснити такий захист у майбутньому підтверджується тим, що вказаний позов подано прокурором 22.12.2018 року, тобто за день до закінчення строку позовної давності для оскарження оспорюваного розпорядження від 24.12.2015 року, якщо цей строк рахувати з дня коли уповноважений орган міг дізнатися про порушення інтересів держави.
          Вказані факти, на думку прокурора, підтверджують виключність випадку для представництва прокурором інтересів держави та його повноваження щодо пред`явлення зазначеного позову.
          Прокурор вважає, що твердження представника відповідача-2 про те, що строк позовної давності слід обчислювати з 08.02.2008 року є помилковим, адже предметом позову є визнання недійсним розпорядження, яке прийнято 24.12.2015 року та договору оренди, укладеного 29.01.2016 року.
     В судове засідання представник апелянта - адвокат Меженна О.В., не з`явилась, надала суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з її непрацездатністю. 
        Колегія суддів з метою дотримання процесуальних строків розгляду справи та враховуючи, що правова позиція скаржника викладена письмово у апеляційній скарзі та поясненнях, наданих в судовому засіданні 08.02.2021 року, не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та задоволення клопотання.
          Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення скасуванню, а заявлений позов слід залишити без розгляду з наступних підстав:
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
З матеріалів даної справи вбачається, що одним із доводів апелянта є посилання на те, що у даній справі відсутні підстави для представництва прокурором інтересів держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, що не було враховано судом першої інстанції.
Встановлено, що 22.12.2018 року прокурор звернувся з позовом в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області до Петропавлівської районної державної адміністрації та фізичної особи-підприємця Маркова Дмитра Олександровича про визнання незаконним і скасування розпорядження Петропавлівської РДА від 24.12.2015 року; визнання недійсним договору оренди землі від 29.01.2016 року, укладеного між відповідачами у справі; зобов`язання ФОП Маркова Д.О. повернути державі в особі ГУ Держгеокадастру земельну ділянку загальною площею 4,7908 га, кадастровий номер 1223881500:02:001:1022, розташовану на території Дмитрівської сільради.
У позові прокурор зазначив, що звернення із цим позовом спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання - законності передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення в оренду. Визначив, що позов подано в інтересах держави в особі ГУ Держгеокадастру - органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, та який відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення на території Дніпропетровської області в порядку, визначеному чинним законодавством, на території Дніпропетровської області.
Також прокурор вказував, що Управлінням з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області була проведена перевірка та встановлено факт порушення Петропавлівською РДА вимог чинного земельного законодавства, складено Акт перевірки від 31.08.2017 року.     
Стосовно законності вказаної перевірки прокурор посилався на проведення досудового розслідування  за фактом внесення службовими особами Петропавлівської РДА недостовірних відомостей щодо приналежності земель до категорії нерозподілених (не витребуваних) паїв до офіційних документів - розпоряджень голови Петропавлівської РДА (в тому числі оспорюваного у даній справі).
Правовою підставою звернення до суду прокурор вказував положення ст.53 Господарського процесуального кодексу України та ст.23 Закону України "Про прокуратуру", зазначаючи, що передана відповідачу-2 на підставі спірного розпорядження відповідача-1 земельна ділянка належить до земель резервного фонду, що прокурор підтверджує наданими суду доказами. Повноваження щодо розпорядження цією земельною ділянкою у Петропавлівської райдержадміністрації відсутні, таким правом наділено Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області.
В позовній заяві прокурор зазначав, що на виконання вимог ч.4 ст.23 Закону України "Про прокуратуру" Павлоградською місцевою прокуратурою на адресу Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області 17.12.2018 року було надіслано лист про наявність підстав для представництва прокуратурою інтересів держави в особі вказаного органу.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1311 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
          Положення п.3 ч.1 ст.1311 Конституції України відсилають до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України "Про прокуратуру". 
Відповідно до положень ст.23 Закону України "Про прокуратуру" (в редакції, що діяла на час звернення з позовом прокурора до суду), представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом (ч.1).
                 Прокурор здійснює представництво в суді інтересів громадянина (громадянина України, іноземця або особи без громадянства) у випадках, якщо така особа не спроможна самостійно захистити свої порушені чи оспорювані права або реалізувати процесуальні повноваження через недосягнення повноліття, недієздатність або обмежену дієздатність, а законні представники або органи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси такої особи, не здійснюють або неналежним чином здійснюють її захист.
          Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті (ч.2).
              Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу (ч.3).
          Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.
Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.
Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.
Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії (ч.4).
Отже, таке представництво здійснюється прокурором лише у виключних  випадках і порядку, визначеному законом. Саме    ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру"    розтлумачено, що є виключними випадками і прокурор повинен  обґрунтувати наявність саме таких обставин.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 року у справі № 912/2385/18 наведено такі правові висновки:
"Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу (пункт 37). 
Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк (пункт 38). 
Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення (пункт 39). 
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо (пункт 40). 
Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим (пункт 43)".
З огляду на зазначене суд першої інстанції мав перевірити заперечення відповідача-2 щодо відсутності підстав для представництва прокурором інтересів держави у даній справі, надати належну оцінку наведеним у позовній заяві аргументам прокурора стосовно  обґрунтованості такого  представництва, дотримання ним  процедури попереднього повідомлення позивача про намір звернутися до суду у спірних правовідносинах, перевірити подання прокурором доказів належного повідомлення компетентного органу - ГУ Держгеокадастру в Дніпропетровській області (отримання та/або вручення йому повідомлення) про виявлене порушення,  спливу розумного строку після отримання такого повідомлення, упродовж якого компетентний орган не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, як критерію для кваліфікації невжиття відповідних заходів, як бездіяльності ГУ Держгеокадастру в контексті положень ч.ч. 3- 5 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України і ч.ч. 3, 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру".
Між тим, такі обставини судом не досліджувались.
Як зазначено вище, 17.12.2018 року прокурор звернувся на адресу Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області з листом про наявність підстав для представництва прокуратурою інтересів держави в особі вказаного органу (том 1 а.с.98), а 22.12.2018 року засобами поштового зв`язку подано до господарського суду позов у даній справі. Тобто, розумний строк для звернення вказаного органу до суду для захисту своїх інтересів самостійно, прокурором не дотримано.
Під час апеляційного перегляду справи прокурор зазначав, що звернення до суду саме в такий строк обумовлено закінченням перебігу строку позовної давності, що про виявлене порушення прокурор дізнався 22.12.2016 року і з цього моменту строк позовної давності ним і відліковується.
Колегія суддів відхиляє вказані обгрунтування в силу наступного:
Згідно правової позиції, яка викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 року у справі № 912/2385/18 розумність строку визначається судом з урахуванням сукупності чинників, однак прокурором серед них зазначено лише один - закінчення перебігу строку позовної давності.
Між тим, суд мав врахувати, а прокурор зазначити причину, з якої ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області, як уповноважений державою орган, який має весь обсяг повноважень для звернення до суду з позовом, не вчиняє дії по захисту інтересів держави, про порушення яких йому відомо. Такі причини не зазначені. Саме лише посилання в позовній заяві на те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження, для прийняття судом заяви до розгляду не достатньо.
Обставина не звернення позивача з позовом протягом певного періоду, без з`ясування фактичного стану правовідносин між сторонами спору, не свідчить про неналежне виконання таким органом своїх функцій із захисту інтересів держави.
Отже, колегія суддів дійшла висновку про те, що прокурором належним чином не обґрунтовано підстави його звернення з позовом в інтересах держави в особі ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області. 
Відповідно до п. 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 року у справі №912/2385/18, з метою забезпечення єдності судової практики у питанні застосування положень ГПК України у справах за позовами прокурорів Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що якщо суд установить відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави вже після відкриття провадження у справі, то позовну заяву прокурора слід вважати такою, що підписана особою, яка не має права її підписувати. І в таких справах виникають підстави для застосування положень пункту 2 частини першої статті 226 ГПК України (залишення позову без розгляду). 
Такого ж висновку щодо застосування наведеної норми процесуального права дійшов і Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду в постанові від 19.02.2019 року у справі № 925/226/18.
Колегія суддів зазначає, що господарський суд першої інстанції внаслідок не з`ясування обставин, що мають значення для справи, зокрема, щодо підтвердження прокурором підстав представництва інтересів держави в суді відповідно положень ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", в порушення норм процесуального права, за наявності підстав для залишення позову прокурора без розгляду, розглянув його по суті. Це є підставою для скасування оскаржуваного рішення та залишення позову прокурора без розгляду.
Керуючись ст. ст. 226, 269, 271, 277, 287 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, - 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу задовольнити.
Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 31.10.2019 року  у справі № 904/83/19  скасувати.
Позовну заяву Заступника керівника Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області  залишити без розгляду.
Стягнути з прокуратури Дніпропетровської області (49044, м. Дніпро, пр. Д. Яворницького, 38, МФО 820172, розрахунковий рахунок 35217020000291 в ДКСУ у м. Київ, код ЄДРПОУ 02909938, за кодом класифікації видатків бюджету - 2800) на користь фізичної особи-підприємця Маркова Дмитра Олександровича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) 7929, 00 грн. (сім тисяч дев`ятсот двадцять дев`ять грн.) витрат по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови підписано 01.03.2021 року

Головуючий суддя                                                               Т.А. Верхогляд  

Суддя                                                                                      Л.А. Коваль

    Суддя                                                                                          Ю.Б. Парусніков