Рівненський апеляційний суд
___________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2021 року                                                         м. Рівне
Суддя Рівненського апеляційного суду - Полюхович О.І.,
з участю:
особи, яка притягається 
до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 ,
захисника –         Бухти Н.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Рівненського міського суду Рівненської області від 26 лютого 2021 року,
ВСТАНОВИВ:
Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 26 лютого 2021 року ОСОБА_1 притягнута до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП і на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. 
З постанови суду слідує, що 28 листопада 2020 року о 02 год. 38 хв. по вул. Міцкевича, 34, в м. Рівне, водій  ОСОБА_1  керувала транспортним засобом марки «Subaru Forester», номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, порушення мови. Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки та в медичному закладі відмовилася у присутності двох свідків, чим порушила п. 2.5 Правил дорожнього руху України та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.
Не погодившись з постановою суду ОСОБА_1 оскаржила її в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить постанову суду скасувати та закрити провадження у справі. Вказує, що працівниками поліції був порушений порядок при здійсненні огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння, направлення на огляд в тому числі оформлення відмови від його проходження. Наголошує на тому, що суд першої інстанції безпідставно відмовив в клопотанні керівника ПП «Естеро» про передачу матеріалів адміністративної справи на розгляд трудового колективу.
Заслухавши  ОСОБА_1  та її захисника Бухту Н.А. на підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали адміністративної справи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Із змісту ст. 280 КУпАП вбачається, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності тощо.
Вказані вимоги закону при розгляді справи в суді першої інстанції були дотримані.
Однією з підстав притягнення особи до адміністративної відповідальності за ст.130 КУпАП є відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак сп`яніння визначається ст. 266 КУпАП, Постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду" від 17 грудня 2008 року № 1103 та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 9 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858.
Відповідно до цих нормативних актів, оглядові підлягають лише водії транспортних засобів, щодо яких в уповноваженої особи є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного чи іншого сп`яніння, згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС.
Відповідно до змісту акту огляду та направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції у  ОСОБА_1  виявленні ознаки сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, порушення мови (а.с.2).
Тобто, працівники поліції вказали підстави у зв`язку із якими вони вважають, що  ОСОБА_1  перебуває у стані алкогольного сп`яніння, однак  ОСОБА_1  відмовилася від проходження огляду на визначення стану сп`яніння в присутності двох свідків (а.с.4).
Висновок суду першої інстанції про доведеність вини  ОСОБА_1  у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, зазначених у постанові обставинах, ґрунтується на зібраних у справі та перевірених у судовому засіданні доказах, а саме: письмовими поясненнями свідків  ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які вказали, що водій  ОСОБА_1  відмовилася від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та проведення такого огляду в медичному закладі (а.с.4), направленням на огляд  водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (а.с.3). 
Крім того, даними відеозапису з нагрудних камер працівників поліції зафіксовано факт відмови від проходження огляду (файл 0070 час 03:40).
Під час розгляду справи в суді першої інстанції та у судовому засіданні в апеляційній інстанції  ОСОБА_1 визнала вину в інкримінованому правопорушенні (а.с.62).
За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність у діях  ОСОБА_1  складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. 
Дії  ОСОБА_1  за ч.1 ст. 130 КУпАП кваліфіковані вірно.
Відповідно до ч.1 ст. 21 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, звільняється від адміністративної відповідальності з передачею матеріалів на розгляд громадської організації або трудового колективу, якщо з урахуванням характеру вчиненого правопорушення і особи правопорушника до нього доцільно застосувати захід громадського впливу. 
Положення зазначеної статті відображають принцип індивідуалізації адміністративної відповідальності, який означає відповідність заходу впливу, який обирається для правопорушника, меті адміністративній відповідальності. Він передбачає як індивідуальний підхід до застосування примусових заходів залежно від особистих якостей правопорушника та характеру і обставин вчинення проступку, так і можливість пом`якшення і навіть відмови держави від застосування заходів відповідальності, якщо її мета може бути досягнута іншим шляхом.
В матеріалах справи наявне клопотання колективу ПП «Естеро» про передачу матеріалів адміністративної справи на розгляд трудового колективу. 
Наявність самого клопотання не є безумовною підставою для звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності, оскільки відповідно до ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 не зважаючи на загально прийняті норми поведінки та співжиття в суспільстві, вчинила грубе порушення правил дорожнього руху.
На думку апеляційного суду стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік буде достатньою мірою гарантувати виправлення ОСОБА_1 і попередження вчинення нею нових адміністративних правопорушень, а отже досягне мети адміністративного стягнення, передбаченої ст. 23 КУпАП.
       Доказів на спростування висновків місцевого суду в апеляційній скарзі не наведено, матеріалами справи не встановлено, і в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто. 
       Постанова суду є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування не вбачається.
На підставі наведеного та керуючись ст.6 ЄКПЛ, 294 КУпАП, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Постанову Рівненського міського суду Рівненської області від 26 лютого 2021 року відносно ОСОБА_1 – залишити без зміни, а її апеляційну скаргу - без задоволення.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя Рівненського
апеляційного суду                                         О.І. Полюхович