ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2021 року 
м. Київ
справа № 463/1149/18
адміністративне провадження № К/9901/11541/20
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Стеценка С.Г.,
суддів: Рибачука А.І.,  Чиркіна С.М., 
розглянувши в письмовому провадженні в касаційному порядку адміністративну справу № 463/1149/18
за позовом ОСОБА_1 
до Львівської міської ради
третя особа Приватне підприємство "Мега-Тех" 
про визнання незаконним і скасування рішення
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2018 року (головуючий суддя: Карп`як О.О.) та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25 лютого 2020 року (колегія у складі: головуючого судді Довгополова О.М., суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В..), -
В С Т А Н О В И В:
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1. ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Львівської міської ради, у якому просив: визнати протиправною і скасувати ухвалу відповідача від 14 липня 2016 року № 877, в частині передачі ПП «Мега-Тех» земельної ділянки з кадастровим №4610136600:07:005:0040, яка знаходиться під його приватним гаражем.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
2. Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 18.10.2018, залишеною без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25.02.2020, закрито провадження в адміністративній справі.
3. Закриваючи провадження у справі суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що спір у даній справі не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів. Крім того, суд роз`яснив позивачеві, що останній має право звернутися з вказаним позовом, відповідно до вимог частини 1 статті 30 Цивільного процесуального кодексу України, до відповідного місцевого загального суду.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
4. У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на, серед іншого, ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від                  18 жовтня 2018 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25 лютого 2020 року, в якій просив суд скасувати вказані судові рішення та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
5. В обґрунтування касаційної скарги скаржник посилається на те, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про те, що даний спір повинен вирішуватись в порядку цивільного судочинства та наполягає на розгляді справи адміністративним судом, оскільки скасування оскаржуваного рішення Львівської міської ради, тобто органу місцевого самоврядування, в цивільному судочинстві не передбачено але передбачене в КАС України.
ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
6.    24 квітня 2020 року в автоматизованій системі документообігу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду зареєстровано касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2018 року про залишення уточненої позовної заяви без розгляду, ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2018 року про закриття провадження у справі та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25 лютого 2020 року у справі №463/1149/18.
7. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями                            від 24 квітня 2020 року визначено колегію суддів для розгляду касаційної скарги у складі судді-доповідача: Стеценка С.Г., суддів: Рибачука А.І., Чиркіна С.М.
8. Ухвалою Верховного Суду від 12 травня 2020 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2018 року про залишення уточненої позовної заяви без розгляду у справі №463/1149/18 за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Приватне підприємство "Мега-Тех" про визнання незаконним і скасування рішення. Відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 18 жовтня  2018 року  про закриття провадження у справі та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25 лютого 2020 року у справі №463/1149/18 за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Приватне підприємство "Мега-Тех" про визнання незаконним і скасування рішення. 
9. Ухвалою Верховного Суду від 19 лютого 2021 року закінчено підготовку справи до касаційного розгляду і, враховуючи приписи пункту 3 частини першої                           статті 345 КАС України, постановлено здійснювати такий в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
10. Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанції, згідно зі статтею 341 КАС України, здійснюється виключно у частині застосування норм матеріального та процесуального права.
11. Згідно із частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
12. На підставі пункту 7 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України  суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
13. Пунктом 1 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.
14. Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
15. Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.
16. Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
17. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
18. Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (як правило майнового) конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.
19. Верховним Судом в ухвалі від 19 квітня 2018 року у справі №9901/415/18 зроблено висновок, що КАС України регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб`єктом владних повноважень саме управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів. Не поширюють свою дію ці положення на правові ситуації, що вимагають інших юрисдикційних форм захисту від стверджуваних порушень прав чи інтересів.
20. Як встановлено судами попередніх інстанцій, ухвалою Львівської міської ради від 14 липня 2016 року № 877 «Про надання ПП «Мега-Тех»» дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок на АДРЕСА_1 та    АДРЕСА_1 » було: вилучено за згодою з користування                                           ТзОВ «Західпроектінжбудсервіс» земельну ділянку площею 0,0420 га на                            АДРЕСА_1 (кадастровий номер 4610136600:07:005:0025); припинено дію договору оренди земля, зареєстрованого у Львівській міській раді 25.04.2008 року та у Львівському міському відділі Львівської регіональної філії Центру ДКЗ 22.08.2008 у Державному реєстрі земель за № 04:08:438:0040; надано ПП «Мега-Тех» дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду для будівництва та обслуговування торгово-офісного комплексу з підземним паркінгом площею 0,0420 га на АДРЕСА_1 (кадастровий номер 4610136600:07:005:0025) за рахунок земель громадської та житлової забудови, та орієнтовною площею          0,1984 га (в тому числі площею 0,0850 га у межах червоних ліній з обмеженнями та без права капітального будівництва і посадки багаторічних насаджень) на                       АДРЕСА_1 за рахунок земель, що не надані у власність та користування.
21. ОСОБА_1 , як описано вище, оскаржує ухвалу Львівської міської ради                      від 14 липня 2016 року № 877 в частині передачі ПП «Мега-Тех» земельної ділянки з кадастровим №4610136600:07:005:0040, стверджуючи, що частина цієї ділянки знаходиться під його приватним гаражем.
22. Зокрема, позивач зазначає, що 07 серпня 2017 року він отримав витяг 93851129 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію за ним об`єкта нерухомого майна - гаражу загальною площею 17,4 кв. м за адресою: АДРЕСА_2, з реєстраційним номером 1320547146101. Даний гараж він збудував на законних підставах, а саме на підставі відповідного дозволу, наданого рішенням виконкому Червоноармійської районної ради депутатів трудящих                   від 11 серпня 1970 року № 955.
23. Однак, як йому стало відомо з довідки відділу у м. Львові Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 03 січня 2018 року № 31-13-037-27/169-18, згідно із звітністю з кількісного обліку земель, земельна ділянка за такою адресою частково входить в межі земельної ділянки площею 0,0044 га (кадастровий номер 4610136600:07:005:0040), що перебуває у приватній власності ПП «Мега-Тех».
24. Зважаючи на описані вище обставини, колегія суддів зазначає, що фактично підставою звернення ОСОБА_1 до суду з даним позовом є надання оскаржуваною ухвалою Львівської міської ради у власність ПП «Мега-Тех» земельної ділянки, частина якої, за твердженням позивача, знаходиться під його приватним гаражем.
25. Отже, як правильно встановлено судами, в даному випадку спір існує фактично між ОСОБА_1 та ПП «Мега-Тех» щодо права власності чи права користування земельною ділянкою кадастровий номер 4610136600:07:005:0040 (її частиною), а не між позивачем та Львівською міською радою.
26. При цьому, в даному випадку Львівська міська рада перебуває у статусі власника такої земельної ділянки, яка, у відповідності до статті 12 Земельного кодексу України, наділена повноваженнями розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності.
27. Спір у цій справі виник у зв`язку із незгодою позивача із рішенням органу місцевого самоврядування, яким третій особі передано право користування земельною ділянкою, та фактично спрямований на відновлення порушених, на думку позивача, речових прав на вказану земельну ділянку, яка, як він вважає, належала йому. Отже, цей спір є спором про цивільне право, тобто має приватноправовий характер, а саме -  спором позивача та третьої особи щодо прав на земельну ділянку.
28. Аналогічна правова позиція в подібних правовідносинах викладена в постанові Верховного Суду від 04 лютого 2021 року у справі № 2а-7081/12/1370.
29. Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
30. У частині 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України                 встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
31. Враховуючи наведені вище обставини та норми законодавства, колегія суддів вважає правильним та обґрунтованим висновок судів першої та апеляційної інстанцій про те, що даний спір є цивільно-правовим, який з огляду на суб`єктний склад підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
32. Частиною 2 статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
33. Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
34. Відповідно до  ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»  суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
35. Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
36. У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін «встановлений законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом». У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. Фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, «встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.
37. Отже, поняття «суд, встановлений законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.
38. Визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції.
39. За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанцій щодо наявності підстав для закриття провадження у справі. Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
40. Відповідно до статті 343 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Керуючись статтями 341, 345, 356 КАС України, Суд -
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2018 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25 лютого 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді	С.Г. Стеценко А.І. Рибачук   С.М. Чиркін