Справа № 1309/3808/12                                         Головуючий у 1 інстанції: Кирилюк А.І. 
Провадження № 22-з/811/164/20                                 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П. 
Категорія справи: 27 

ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

        25 січня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

               головуючого – судді Цяцяка Р.П., 
               суддів Крайник Н.П. та Шеремети Н.О.,
за участю секретаря Івасюти М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові питання про ухвалення додаткового судового рішення по справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду міста Львова від 05 червня 2019 року,
В С Т А Н О В И В:

Постановою Львівського апеляційного суду від 12 жовтня 2020 року апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 частково задоволено.
Рішення Залізничного районного суду міста Львова від 05 червня 2019 року скасовано та ухвалено нову постанову, якою позов ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 частково задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1 50 000 грн. компенсації за порушення майнових прав ОСОБА_1 , як суб`єкта авторських прав.
Заборонено ОСОБА_2 здійснювати будь-яке використання, розповсюдження, оплатне чи безоплатне відчуження будь-яких версій комп`ютерних програм VoIP SIP SDK, Path Too Long та PPT2SWF SDK, їх похідних та інших програм, розроблених на основі цих вихідних кодів.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено (том 4, а.с. 24-31).

Підпунктом «в» пункту 4 частини 1 ст. 382 ЦПК України встановлено, що в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції має бути зазначено про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
В той же час, Львівським апеляційним судом при ухваленні постанови від 12 жовтня 2020 року питання розподілу судових витрат вирішеним не було.

Пунктом 3 частини 1 статті 270 ЦПК України встановлено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. 

15 жовтня 2020 року позивач ОСОБА_1 подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення про розподіл між сторонами спору сплаченого ним судового збору за подачу позовної заяви та апеляційної скарги, а також про стягнення з відповідача понесених позивачем інших судових витрат, а саме: 
-60 000 грн. витрат на правничу допомогу; 
-9 904 грн. витрат на оплату послуг експерта;
-2 000 грн. витрат на оплату послуг перекладачів (том 4, а.с. 33-35).

Представник відповідача ОСОБА_2 подала до суду Заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення (щодо стягнення судових витрат), у яких просить згадану заяву залишити без розгляду, а у разі задоволення цієї заяви, то «зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, з 60 000 грн. до 19 000 грн. та стягнути з відповідача на користь позивача суму коштів у розмірі 1 900 грн.» (том 4, а.с. 55-58). 

Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про розгляд заяви позивача ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення про розподіл між сторонами спору судових витрат, призначений на 16-30 год. 25 січня 2021 року, в судове засідання не з`явилися і до 16-30 год. 25 січня 2021 року про причини своєї неявки суд не повідомили.

Заслухавши суддю-доповідача, а також перевіривши матеріали справи в межах вирішення питання про судові витрати, колегія суддів дійшла наступних висновків.

ЦПК України встановлено, що: 
-        цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);
-        судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина 1 статті 133);
-        до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, а також пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз (частини 1 і 2 статті 133);
-        витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частини 1-3 статті 137);
-        розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
       1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
       2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4 статті 137);
-        суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 137);
-        обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 137); 
-        судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків, тощо) (частини 1, 2 та 8 статті 141). 

За подачу позову позивачем сплачено 120 грн. судового збору (том 1, а.с. 2), а за подачу апеляційної скарги – 7 500 грн. судового збору (том 3, а.с. 191): всього – 7 600 грн.
Судом задоволено 10 % позовних вимог (стягнуто з відповідача 50 000 грн. з 500 000 грн. заявлених позовних вимог).
Відтак, з відповідача підлягає до стягнення на користь позивача 760 грн. сплаченого останнім судового збору (10 % від 7 600 грн. сплаченого судового збору).

Позивачем не було подано до суду доказів про понесення ним 2 000 грн. витрат на оплату послуг перекладачів, а відтак в цій частині вимоги позивача до задоволення не підлягають.

Матеріалами справи стверджується, що саме позивачем було оплачено проведення по справі судової комплексної комп`ютерно-технічної експертизи та експертизи у сфері інтелектуальної власності у розмірі 9 904 грн. (том 3, а.с. 40; том 4, а.с. 44), а відтак вказана сума підлягає зарахуванню до судових витрат, пов`язані з розглядом справи.

Угода про надання правової допомоги, укладена позивачем з адвокатом Герою Г.Г., не містить умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються згаданим адвокатом позивачу (том 1, а.с. 116). Так само, як матеріали справи не містять доказів про оплату позивачем згаданому адвокату гонорару у розмірі 8 000 грн., а також розрахунку цієї суми.
За наведених обставин доводи заяви позивача про сплату адвокату Гері Г.Г. 8 000 грн. в якості оплати за вищезгаданою Угодою про надання правової допомоги до уваги прийматися не можуть.

Щодо доводів заяви позивача про сплату адвокату Яцишину А.В. 52 000 грн. в якості оплати наданої ним професійної правничої допомоги, то колегія суддів приходить до наступних висновків.
Для отримання відшкодування витрат на правову допомогу слід довести: факт і тривалість надання їй правової допомоги; факт надання допомоги адвокатом або іншим фахівцем у галузі права; факт оплати правової допомоги (або обов`язку такої оплати; п.1 ч.2 статті 137 ЦПК).
Позивачем в обґрунтування вимоги про стягнення з відповідача на його користь понесених ним витрат на професійну правничу допомогу було подано до суду Договір про надання правової допомоги від 01.12.2014 року та Додаткову угоду до цього договору (том 2, а.с. 55-56; том 4, а.с. 39), Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю ОСОБА_3 (том 3, а.с. 222), ордер останнього на надання правової допомоги (том 3, а.с. 218), Акт приймання-передачі послуг/робіт від 13.10.2020 року на загальну суму 52 000 грн. (який містить розрахунок витрат на професійну правничу допомогу, згідно якого вартість 1 (однієї) години роботи адвоката становить 1 000 грн.; том 4, а.с. 40-41), та фотокопію квитанцій від 15.10.2020 року про перерахування позивачем адвокату Яцишину А.В. 52 000 грн. в якості оплати за професійну правничу допомогу (том 4, а.с. 42).

Системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити наступні висновки:
(1) Договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»);
(2) За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України;
(3) Як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару;
(4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах – фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення – при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв;
(5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»;
(6) Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.
Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".
У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності ввід конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Вище наведена правова позиція знайшла своє відображення у додатковій постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 922/1163/18.

У самому тексті Договору про надання правової допомоги від 01.12.2014 року відсутні умови (пункти) щодо порядку та форми розрахунку адвокатського гонорару та лише зазначається, що порядок та строки оплати такої професійної правової допомоги визначаються у додаткових угодах. Згідно Додаткової угоди від 02 грудня 2014 року (яка, будучи «невід`ємною частиною Договору» від 01.12.2014 року, була долученою до матеріалів справи лише 15.10.2020 року) вартість однієї години роботи адвоката складає 1 000 грн., вартість участі адвоката в судовому засіданні визначається «з розрахунку вартості однієї години за одне судове засідання», оплата за участь у якому «здійснюється незалежно від того чи відбулося таке судове засідання» (том 4, а.с. 36-39).
Як вбачається з розрахунку, який наведено у Акті приймання-передачі послуг/робіт від 13.10.2020 року, 52 000 грн. гонорару адвоката складаються з 24 000 грн. оплати за ознайомлення, вивчення та опрацювання матеріалів справи, а також за складання процесуальних документів, а 28 000 грн. становить вартість участі адвоката у 28 судових засіданнях, дати яких є наведеними у цьому розрахунку (том 4, а.с. 40).
В той же час, як стверджується матеріалами справи, судове засідання на 30.03.2015 року взагалі не призначалося, а судові засідання, які призначалися на 23.01.2015, 04.02.2015, 15.06.2015, 29.07.2015, 05.10.2015, 29.10.2015, 16.12.2015, 03.08.2016, 14.09.2016, 10.04.2018, 17.09.2018, 19.10.2018 (тобто - 12 з 28) не відбулися не з вини відповідача (том 2, а.с. 64, 68, 111, 116, 136, 142, 148, 182, 189; том 3, а.с. 56, 77, 79).
Крім цього, у судовому засіданні 06.06.2016 року адвокат Яцишин А.В. був відсутнім (том 2, а.с. 179), а інформація про судове засідання 09.11.2018 року у матеріалах справи взагалі є відсутньою.
Як вже зазначалося вище, пунктом 3 частини 2 статті 141 ЦПК України встановлено, що у разі часткового задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
З урахуванням всіх вищенаведених обставин в їх сукупності колегія суддів приходить до висновку про те, що судові витрати позивача на професійну правничу допомогу, а також пов`язані із проведенням експертизи по справі, слід стягнути з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме: у розмірі 6 190 грн. 40 коп. (10 % від суми 61 904 грн. (52 000 грн./правнича допомога + 9 904 грн./експертиза), що (на думку колегії суддів) буде відповідати принципу співмірності із складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг, а також з ціною позову та обсягом задоволених позовних вимог.

А всього підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача 6 950 грн. 40 коп.: вищезгадані 6 190 грн. 40 коп. + 760 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 133, 137, 141, 270, 367, 382, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:
Заяву ОСОБА_1 про стягнення судових витрат задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь  ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) 6 950 (шість тисяч дев`ятсот п`ятдесят) грн. 40 коп.  судових витрат.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 25 січня 2021 року.

       Головуючий:                                                Цяцяк Р.П.

       Судді:                                                                Крайник Н.П.

                                                                        Шеремета Н.О.