ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"01" лютого 2021 р.                                                                  Справа №914/1540/20
Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:
Головуючого – судді                                                            О.В. Зварич
суддів                                                                                В.М. Гриців
          О.І. Матущак,
секретар судового засідання М.С. Кіра,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства “ДТЕК Західенерго” (надалі АТ “ДТЕК Західенерго”) за №82/798 від 09.10.2020 року (вх.  №01-05/2845/20 від 13.10.2020 року) 
на рішення господарського суду Львівської області від 15.09.2020 року (суддя І.Б. Козак; повний текст рішення складено 22.09.2020 року)
у справі № 914/1540/20
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “Автоформула Центр” (надалі ТзОВ  “Автоформула Центр”) 
до відповідача: АТ “ДТЕК Західенерго”
про стягнення 1631108,29 грн. заборгованості,

за участю:
від позивача (в режимі відеоконференції): Швець Д.І. – адвокат (ордер серія ЗП  №039438 від 19.10.2020 року);
від відповідача: Галецький В.Т. – адвокат (довіреність № 123/ЗЕ/2020 від 23.01.2020 року),
ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції

25.06.2020 року ТзОВ “Автоформула Центр” звернулось до господарського суду Львівської області з позовом до АТ “ДТЕК Західенерго” про стягнення 1331108,29 грн., з яких: 1188960,00 грн. – основна заборгованість, 74448,00 грн. – пеня, 36045,00  грн. – 3% річних, 31655,29 грн. – інфляційні втрати (з врахуванням заяви б/н від 08.09.2020 року про зменшення позовних вимог).
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач, в порушення умов договору про закупівлю товару №2392-ЗЭ-ДоТЭС від 11.02.2019 року, не оплатив у повному обсязі отриманий товар.
Рішенням господарського суду Львівської області від 15.09.2020 року у справі №914/1540/20 (суддя І.Б. Козак) частково задоволено позов ТзОВ «Автоформула Центр». Стягнуто з АТ «ДТЕК Західенерго» на користь ТзОВ  «Автоформула Центр» 1488960,00  грн. боргу, 74448,00 грн. пені, 28702,19 грн. 3% річних, 28440,59 грн. інфляційних втрат та 24308,26 грн. судового збору. Відмовлено в задоволенні решти позовних вимог.
Суд першої інстанції встановив, що позивач на підставі договору про закупівлю товару №2392-ЗЄ-ДоТЄС від 11.02.2019 року поставив відповідачу товар на загальну суму 1488960,00 грн. Відповідач, в порушення умов зазначеного договору, частково оплатив кошти за отриманий товар, тому вимога позивача про стягнення заборгованості є обґрунтованою і підлягає задоволенню. Суд перевірив правильність нарахування позивачем 3 % річних, інфляційних втрат за період з 29.10.2019 року по 19.06.2020 року та встановив у цих нарахуваннях помилки, у зв`язку з чим визнав правомірним стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних в сумі 28702,19 грн. та 28440,59 грн. інфляційних втрат відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України. Також суд стягнув з відповідача на користь позивача 74448,00 грн. пені, посилаючись на положення статей 1,2 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», частини 6 статті 232 Господарського кодексу України та умови пунтку 7.4 договору. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

АТ “ДТЕК Західенерго” подало апеляційну скаргу, в якій не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині стягнутої судом суми основного боргу. Зауважує, що в описовій частині оскаржуваного рішення суд відобразив заяву позивача про зменшення позовних вимог, в якій останній просив стягнути 1188960,00 грн. боргу за договором про закупівлю товару №2392-ЗЭ-ДоТЭС від 11.02.2019 року, враховуючи те, що 04.09.2020 року відповідач сплатив 300000,00 грн. за цим договором. Проте, в мотивувальній та резолютивній частинах оскаржуваного рішення суд не врахував цієї заяви позивача та стягнув з відповідача 1488960,00 грн. основної заборгованості. Вважає, що згідно з ст. 231 ГПК України провадження у справі в частині стягнення 300000,00 грн. основного боргу підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю предмета спору. Просить частково скасувати рішення господарського суду Львівської області від 15.09.2020 року у справі №914/1540/20, прийняти нове рішення, яким закрити провадження в частині стягнення з відповідача на користь позивача 300000,00 грн. основного боргу за договором №2392-ЗЭ-ДоТЭС від 11.02.2019 року.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Позивач не надавав письмового відзиву на апеляційну скаргу.

Обставини справи

Як видно із наявних у справі копій документів, 11 лютого 2019 року між АТ «ДТЕК Західенерго» (покупець) та ТзОВ  «Автоформула Центр» (постачальник) укладено договір про закупівлю товару №2392-ЗЭ-ДоТЭС (в редакції додаткової угоди №1 від 12.02.2019 року), відповідно до якого постачальник зобов`язується поставити покупцю товар, зазначений в специфікації та з технічними характеристиками, зазначеними в технічній специфікації (додаток №2) до даного договору, а покупець - прийняти і оплатити такий товар, код згідно УКТ ЗЕД: 8504312900 (далі товар), 2018-2019 року виготовлення, в кількості, комплектності, асортименті та за ціною згідно зі специфікацією: трансформатор струму AGU-145, номер ІЕС 61869-2, кількість – 6 шт., загальна вартість разом з ПДВ – 1488960,00 грн, строк поставки товару – 180 (а.с.13-33).
Відповідно до п. 3.1 договору ціна на товар що поставляється, вказується у специфікації (п. 1.1 цього договору) та є незмінною протягом строку дії цього договору окрім випадків, передбачених цим договором та/або діючим законодавством України.
Сума цього договору становить: 1488960,00 грн. , у тому числі ПДВ 20% 248160,00  грн. (п. 3.2 договору).
Згідно з пунктами 4.1, 4.2 договору розрахунки проводяться шляхом оплати покупцем поставленого покупцю товару - 30% - авансовий платіж, решта суми - 70% - протягом 45 к.д. з моменту поставки товару з дати поставки відповідного товару на підставі отриманого покупцем рахунку та за умови надання постачальником належним чином оформленої податкової накладної, а також документів, передбачених розділом 5 цього договору.
За умовами пункту 4.3 договору на дату виникнення податкових зобов`язань (або підстав для їх коригування відповідно до Податкового кодексу України) постачальник складає податкову накладну (розрахунок коригування до податкової накладної) в електронній формі. Реєстрація податкових накладних та розрахунків коригування до них у випадках передбачених законодавством, здійснюється постачальником протягом 3-х календарних днів з дати виникнення податкових зобов`язань (підстав для їх коригування відповідно до Податкового кодексу України). У разі порушення постачальником порядку заповнення та/або не реєстрації податкової накладної (розрахунку коригування до податкової накладної) в межах граничних строків реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних, в тому числі в результаті призупинення її реєстрації, покупець має право застосувати оперативно-господарські санкції. Під оперативно-господарською санкцією сторони розуміють право покупця затримати оплату товару на суму ПДВ, який покупець повинен отримати за податковою накладною (з розрахунком коригування до податкової накладної), яка не зареєстрована постачальником в Єдиному реєстрі або неналежним чином заповненої податкової накладної (розрахунку коригування до податкової накладної) до моменту надання постачальником належним чином оформленої і зареєстрованої податкової накладної (розрахунку коригування до податкової накладної). Покупець повідомляє постачальнику про застосування оперативно-господарських санкцій. Сторони погодили, що в разі застосування покупцем оперативно-господарських санкцій, штрафні санкції (неустойки, пені, штрафи, відсотки річних за користування чужими грошовими коштами, індекс інфляції і т.д.) за несвоєчасну оплату продукції до покупця не застосовуються.
У відповідності до пункту 4.4 договору покупець вправі затримати оплату за товар за настання будь-якої з наступних обставин: 
4.4.1 при неподанні і/або несвоєчасному поданні постачальником покупцю оригіналів рахунків, податкових накладних, а також інших документів, надання та/або передача яких постачальником є обов`язковою в силу договору; 
4.4.2 у випадку, якщо сторонами не будуть підписані документи, передбачені цим договором, та підписання яких є підставою для здійснення оплати за договором, при цьому покупець не несе відповідальності за таку затримку. 
В розділі 5 договору сторони визначили умови поставки товару.
За умовами пунктів 5.1, 5.2 договору строк поставки товару: впродовж 180 календарних днів після відправлення письмової заявки покупцем. поставка товару буде виконуватися на умовах DDP згідно з Правилами «ІНКОТЕРМС» у редакції 2010 року у місце призначення поставки товару: 80411, Львівська обл.,К-Бузький р-н, смт. Добротвір, вул. Промислова, 12, ДТЕК Добротвірська ТЕС. 
Відповідно до п.5.5-5.7 договору товар вважається поставленим покупцю з дати підписання сторонами видаткових накладних (дата поставки товару). Право власності на товар, усі ризики втрати або пошкодження товару переходять від постачальника до покупця з дати поставки товару. При поставці товару постачальник надає покупцю одночасно з товаром, що поставляється, видаткову накладну на товар, що поставляється, товарно-транспортну накладну, технічну документацію, зокрема сертифікат (або паспорт) якості заводу-виготовлювача на кожну партію товару та/або паспорт на товар (одиницю товару).
Зобов`язання постачальника вважаються виконаними з моменту передачі товару в розпорядження покупця в місці призначення поставки, що вказане у п.5.2 цього договору, в асортименті, кількості, у строки, з якісними характеристиками, узгодженими сторонами у специфікації (п. 1.1 цього договору) з обов`язковим підписанням документів, зазначених в пункті 5.5 договору та наданням всіх документів, передбачених п. 5.7 цього договору. Зобов`язання покупця вважаються виконаними з моменту прийняття і оплати поставленого товару (дата списання грошових коштів з рахунку покупця) (п. 5.11 договору).
В пункті 7.1 договору зазначено, що у разі невиконання або неналежного виконання будь-якої з сторін прийнятих на себе за цим договором зобов`язань, вона несе відповідальність перед іншою стороною відповідно до вимог чинного законодавства України, в тому числі, відшкодовує збитки, сплачує штрафні санкції. 
Відповідно до пункту 7.14 договору у разі прострочення оплати товару, покупець, за письмовою вимогою постачальника, сплачує постачальнику неустойку у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення оплати від вартості несвоєчасно оплаченого товару, однак не більше 5% від вартості невчасно оплаченого товару. 
У пункті 11.1 договору сторони обумовили, що цей договір може бути скріплений печатками сторін, вступає в силу з дати його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 31.12.2019 року, а в частині проведення розрахунків – до повного виконання сторонами своїх грошових зобов`язань.
Договір про закупівлю товару №2392-ЗЭ-ДоТЭС від 11.02.2019 року та додаткову угоду № 1 від 12.02.2019 року підписали представники сторін. Вказаний договір та додаткова угода до нього містять відтиски печаток.
В листах № 21-437 від 11.02.2019 року та № 21-749 від 06.03.2019 року відповідач просив позивача поставити в першій декаді серпня поточного року трансформатори струму в кількості 6 шт. згідно умов та специфікації договору №2392-ЗЭ-ДоТЭС (а.с.34-35).
04 квітня 2019 року на підставі договору №2392-ЗЭ-ДоТЭС від 11.02.2019 року позивач виставив відповідачу рахунок на оплату № 37 від 04.04.2019 року на загальну суму 1488960,00 грн. (а.с.37).
Листом за № 731 від 28.08.2019 року позивач повідомив відповідачу, що постачання товару планується орієнтовно у другій декаді вересня 2019 року. Просив запланувати фінансування у розмірі 1488960,00 грн., відповідно до умов договору та з урахуванням термінів постачання (а.с.36).
На виконання умов договору №2392-ЗЭ-ДоТЭС від 11.02.2019 року позивач поставив, а відповідач прийняв товар по специфікації на загальну суму 1488960,00 грн., що підтверджується наявною у судовій справі копією видаткової накладної № 117 від 13.09.2019 року (а.с. 38).
Однак відповідач не виконав своїх зобов`язань щодо оплати вартості отриманого товару в сумі 1488960,00 грн., що слугувало підставою звернення позивача до суду з даним позовом.
Після заявлення даного позову відповідач здійснив часткову оплату вартості отриманого товару, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення № 1706416 від 04.09.2020 року на суму 300000,00 грн. (а.с.139).
Станом на дату прийняття судом першої інстанції рішення у даній справі в матеріалахсудової справи відсутні докази про сплату відповідачем суми основного боргу договору №2392-ЗЭ-ДоТЭС від 11.02.2019 року в розмірі 1188960,00 грн.

Вирішення заявленого клопотання

Відповідач звернувся до суду апеляційної інстанції з клопотанням за № 82/938 від 16.12.2020 року (вх. № 01-04/7516/20 від 17.12.2020 року) про часткове скасування рішення господарського суду Львівської області від 15.09.2020 року у справі №914/1540/20 та закриття провадження у справі в частині стягнення 1488960,00 грн. основного боргу за договором №2392-ЗЭ-ДоТЭС від 11.02.2019 року.
Клопотання мотивоване тим, що після прийняття оскаржуваного рішення у даній справі, відповідач у повному обсязі сплатив спірну суму основного боргу, що підтверджується копіями платіжних доручень від 30.10.2020 року. 
Колегія суддів, порадившись, прийшла до висновку про відсутність правових підстав для задоволення вказаного клопотання, враховуючи таке.
До поданого клопотання відповідач приєднав копії платіжних доручень від 30.09.2020 року та 30.10.2020 року на 4 аркушах.
Колегія суддів не надає правової оцінки наведеним доказам з тих підстав, що вони датовані після винесення господарським судом Львівської області оскарженого у справі №914/1540/20 судового рішення та не були предметом дослідження в суді першої інстанції.
По суті, це – нові докази, яких не існувало на час прийняття судом рішення від 15.09.2020 року у даній справі.
Відповідно до частин 1-3 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку ст. 269 ГПК України незалежно від причин неподання позивачем таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення вищенаведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів (аналогічна правова позиція з цього питання викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.12.2020 у справі №924/232/18, від 06.02.2019 у справі №916/3130/17, від 26.02.2019 у справі №913/632/17, від 06.03.2019 у справі №916/4692/15, від 11.09.2019 по справі №922/393/18).

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи, наведені у апеляційній скарзі.
Представник позивача просив залишити без змін оскаржуване рішення місцевого господарського суду в частині стягнення штрафних санкцій. Підтвердив, що після винесення оскаржуваного рішення суду першої інстанції відповідач повністю сплатив суму основного боргу за договором №2392-ЗЭ-ДоТЭС від 11.02.2019 року. 

Норми права та мотиви, якими керується суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та висновки суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно з частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).
Відповідно до частини 1 статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
У відповідності до частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.
Статтею 193 Господарського кодексу України та статтею 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, унормовано, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
В силу приписів статті 202 Господарського кодексу України, статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
В ході розгляду справи суд встановив, що на підставі договору про закупівлю товару №2392-ЗЭ-ДоТЭС від 11.02.2019 року відповідач отримав від позивача товар на загальну суму 1488960,00 грн., що підтверджується вищеописаною копією видаткової накладної №117 від 13.09.2019 року.
Враховуючи те, що після заявлення даного позову до суду відповідач згідно платіжного доручення № 1706416 від 04.09.2020 року частково оплатив вартість товару в сумі 300000,00 грн., тому на час прийняття оскаржуваного судового рішення заборгованість за договором про закупівлю товару №2392-ЗЭ-ДоТЭС від 11.02.2019 року склала 1188960,00 грн.
Проаналізувавши вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованим висновок місцевого господарського суду, зазначений в мотивувальній частині судового рішення, про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 1188960,00 грн. заборгованості за поставлений товар.
При цьому, колегія суддів зауважує, що суд першої інстанції допустив описку в пункті 2 резолютивної частини оскаржуваного рішення від 15.09.2020 року, а саме,  помилково зазначив суму боргу – 1488960,00 грн. замість 1188960,00 грн.
Враховуючи те, що відповідач порушив строки оплати отриманого товару, визначені в пунктах 4.1, 4.2 договору, позивач нарахував 36045,00  грн. 3% річних та 31655,29 грн. інфляційних втрат за період з 29.10.2019 року по 19.06.2020 року.
Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України унормовано, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Перевіривши здійснені позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, суд першої інстанції зазначив про те, що дані розрахунки є помилковими, у зв`язку з чим визнав правомірним стягнення з відповідача на користь позивача 28702,19 грн. 3% річних та 28440,59 грн. інфляційних втрат.
Також суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 74448,00 грн. пені, з врахуванням такого.
Згідно статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У відповідності до приписів статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 22.11.1996р. №543/96-ВР (з наступними змінами та доповненнями) передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, який обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Відповідно до пункту 7.14 укладеного між сторонами договору у разі прострочення оплати товару, покупець, за письмовою вимогою постачальника, сплачує постачальнику неустойку у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення оплати від вартості несвоєчасно оплаченого товару, однак не більше 5% від вартості невчасно оплаченого товару.
Суд першої інстанції встановив, що наданий позивачем розрахунок пені здійснено вірно, у зв`язку з чим присудив до стягнення з відповідача на користь позивача 74448,00  грн. пені (5% від вартості невчасно оплаченого товару).
Колегія суддів зазначає, що рішення господарського суду Львівської області від 15.09.2020 року у справі №914/1540/20 не оскаржується апелянтом в частині стягнення 3% річних, інфляційних втрат та пені у відповідних розмірах.
Суд апеляційної інстанції вважає безпідставними доводи скаржника про те, що рішення господарського суду Львівської області від 15.09.2020 року підлягає скасуванню в частині стягнення 300000,00 грн. основного боргу, а провадження у справі в даній частині позовних вимог – закриттю відповідно до ст. 231 ГПК України, враховуючи таке. 
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.
З аналізу матеріалів справи колегія суддів встановила, що у підготовчому провадженні позивач в порядку п.2 ч.2 статті 46 ГПК України подав до суду першої інстанції заяву б/н від 08.09.2020 року про зменшення позовних вимог, в якій просив стягнути з відповідача 1188960,00 грн. основного боргу за договором №2392-ЗЭ-ДоТЭС від 11.02.2019 року, враховуючи часткову оплату основного боргу після заявлення даного позову (а.с.138).
Пунктом 2 частини 2 статті 46 ГПК України унормовано, що позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.
Таким чином, суд розглядав по суті  зменшені позовні вимоги, про що відображено в ухвалі господарського суду Львівської області від 08.09.2020 року, а також в описовій та мотивувальній частинах оскарженого судового рішення у даній справі (а.с.130-132, 142-145).
За приписами статті 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).
Таким чином, у господарському процесі обов`язок сторін довести ті обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог чи заперечень, коригується (співвідноситься) з правом суду прийняти чи не прийняти докази в контексті їхнього значення для справи, що і є предметом оцінки господарського суду.
Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
Підсумовуючи вищевказане, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив обставини, що мають значення для справи, надав належну оцінку дослідженим доказам. Однак допустив описку в п. 2 резолютивної частини рішення, а саме помилково зазначив розмір основного боргу « 1488960,00 грн.» замість « 1188960,00 грн.», яку необхідно виправити шляхом зміни зазначеного пункту резолютивної частини рішення.

Судові витрати

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на скаржника відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись, ст. ст. 86, 197, 269, 270, 275, 277, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд – 

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні клопотання Акціонерного товариства “ДТЕК Західенерго” за № 82/938 від 16.12.2020 року (вх. № 01-04/7516/20 від 17.12.2020 року) про часткове скасування рішення господарського суду Львівської області від 15.09.2020 року у справі №914/1540/20 та закриття провадження у справі в частині стягнення 1488960,00 грн. основного боргу за договором №2392-ЗЭ-ДоТЭС від 11.02.2019 року.
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства “ДТЕК Західенерго” за №82/798 від 09.10.2020 року (вх. № 01-05/2845/20 від 13.10.2020 року) задоволити частково. 
Змінити п.2 резолютивної частини рішення господарського суду Львівської області від 15.09.2020 року у справі №914/1540/20 в частині зазначення розміру основного боргу, а саме: замість « 1488960,00 грн.» читати « 1188960,00 грн.».
В іншій частині рішення господарського суду Львівської області від 15.09.2020 року у справі №914/1540/20 залишити без змін.
Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.
Справу повернути в господарський суд Львівської області.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий суддя                                                                                 О.В. Зварич 

Суддя                                                                                                    В.М. Гриців

        Суддя                                                                                                    О.І. Матущак