ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 березня 2021 року                                                                                      Справа № 902/521/20 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Павлюк І.Ю., суддя Демидюк О.О. ,  суддя Савченко Г.І. 

секретар судового засідання Кушнірук Р.В. 

за участю представників сторін:
від позивача:  Бітюкова І.В. - адвокат, представник за довіреністю від 30.12.2020р. №791
від відповідача:
 - ФГ "Алмар": не з`явився
 - ТОВ "Богатир": не з`явився
 - ОСОБА_1 : не з`явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" 
на рішення Господарського суду Вінницької області, ухваленого 08.12.20р. суддею         Колбасовим Ф.Ф. о 12:25 год. у м.Вінниці, повний текст складено  18.12.20р. 
у справі № 902/521/20 
за позовом Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" 
до - Фермерського господарства "Алмар" 
    - Товариства з обмеженою відповідальністю "Богатир" 
    - ОСОБА_1 
про солідарне стягнення заборгованості в сумі 2464521,68 грн.

ВСТАНОВИВ:
Рішенням Господарського суду Вінницької області від 08.12.2020р. у справі №902/521/20 позов Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" до Фермерського господарства "Алмар", Товариства з обмеженою відповідальністю "Богатир" та ОСОБА_1 про солідарне стягнення заборгованості в сумі 2464521,68грн. задоволено частково.
Стягнуто солідарно з Фермерського господарства "Алмар", Товариства з обмеженою відповідальністю "Богатир" та ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" 1238907,00грн. попередньої оплати,  293478,63грн. - 30% річних, 309726,75грн. - 25% штрафу від суми попередньої оплати, 73172,72грн. курсової різниці.
Стягнуто з Фермерського господарства "Алмар" на користь Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" 11 410,29грн.  на відшкодування витрат по сплаті судового збору.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Богатир" на користь Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" 11 410,29грн. на відшкодування витрат по сплаті судового збору.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" 11 410,29грн. на відшкодування витрат по сплаті судового збору.
В решті позову відмовлено.
Не погоджуючись з ухваленими рішеннями, Акціонерне товариство "Державна продовольчо-зернова корпорація України" звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржене рішення скасувати  частині відмови у стягненні попередньої оплати у розмірі 147093,00грн., 35370,33грн. 30% річних, 366773,25грн. 25% штрафу та 2736,98грн. судового збору та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Мотивуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає, зокрема, наступне:
- вважає, що рішення місцевого господарського суду ухвалене з порушенням норм чинного законодавства;
- вказує, що АТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" нараховано суму попередньої оплати, яка підлягає стягненню з відповідачів, у повній відповідності до умов договору, а саме п.4.3.2, в свою чергу судом безпідставно та всупереч положень договору враховано вартість поставлених 400т та зменшено суму попередньої оплати, що підлягає стягненню на 147 093,00грн.;
- зазначає, що судом не взято до уваги п.2.4 договору поставки, який передбачає, що остаточний розрахунок з постачальником проводиться покупцем на підставі наявності в останнього таких документів (належним чином оформлених): - складські документи на товар, виписані покупцю, - акт (акти) приймання-передачі всього обсягу товару, що підписаний покупцем та постачальником, - всі видаткові накладні на товар, - рахунок - фактуру на весь товар, - всі податкові накладні, які мають бути зареєстровані у порядку та строки, що передбачені чинним законодавством, в Єдиному реєстрі податкових накладних;
- покликається на те, що п.4.5 договору поставки передбачено право покупця призупинити розрахунки за договором в разі порушення постачальником будь-якої умови цього договору. Враховуючи не виконання ФГ "Алмар" умов договору щодо поставки всього обсягу товару - 820 т кукурудзи та не надання відповідачем для АТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України"  документів, передбачених п.2.4 договору, зокрема актів приймання-передачі всього обсягу товару (820т кукурудзи), судом безпідставно зменшено суму попередньої оплати, що підлягає стягненю з відповідачів. Разом з тим, погоджена сторонами у п.4.3.2 договору поставки формула обчислення розміру попередньої оплати, яка підлягає поверненню у випадку часткового виконання умов договору, визначає суму попередньої оплати з розрахунку кількості одиниць товару, обумовлену сторонами п.1.1 договору та ціни попередньої оплати, визначену у п.3.1 договору, а не станом на дату поставки. Таким чином, позивачем правомірно обчислена сума попередньої оплати у розмірі 1 386 000,00грн.;
- вказує на те, що відповідач 1 з 17.12.2019р. допустив прострочення строку поставки товару в обсязі 420 тонн кукурудзи 3 класу на суму 1386000,00грн.. Пункт 4.3.1 договору поставки передбачає, що постачальник зобов`язаний сплатити покупцю на підставі письмової вимоги проценти за користування чужими грошовими коштами у розмірі 30% річних за період з дня одержання попередньої оплати від покупця до дня її повернення останньому та штраф у розмірі 25% від суми попередньої оплати згідно п.3.1 договору. Таким чином, сторони договору домовились, що у випадку часткового виконання договору поставки, постачальник зобов`язаний повернути попередню оплату та сплатити відсотки за користування чужими коштами та штраф, передбачений в п.4.3.1 договору. Згідно п.9.7 договору сторони підтверджують, що штрафні санкції, що передбачені цим договором, є прийнятними для обох сторін. Отже, враховуючи вищезазначене та п.п.4.3.1, 4.3.2 договору позивачем обґрунтовано розраховано 30% річних за період з дня одержання попередньої оплати у розмірі 328 848,96грн.;
- щодо 25% штрафу звертає увагу суду на те, що п.4.3.1 договору  поставки передбачено, що постачальник зобов`язаний сплатити покупцю штраф у розмірі 25% від суми попередньої оплати згідно п.3.1 договору. В свою чергу п.3.1 договору поставки визначає, що сума попередньої оплати за товар становить 2 706 000,00грн., в тому числі ПДВ. Таким чином, судом безпідставно відмовлено в стягненні на користь позивача 366773,25грн.- 25% штрафу;
- звертає увагу на те, що відповідач 1 отримав грошові кошти від позивача ще 16.07.2019р. та продовжує безоплатно користуватися та використовувати в господарській діяльності з метою отримання прибутку кошти в розмірі 1 386 000,00грн. понад 1 рік і шість місяців. При цьому відповідач 1, визнаючи факт невиконання зобов`язання за поставки товару, не повернув навіть частину грошових коштів, щодо якої він визнає факт не поставки товару. Зазначає, що сплачені позивачем відповідачу грошові кошти в розмірі 3 960 000,00грн. є кредитними та такими, що надані Експортно-імпортним банком Китаю під державні гарантії;
- звертає увагу суду на те, що будь-яких об`єктивних причин для прострочення виконання зобов`язання відповідачі не мали, жодних належних і допустимих доказів, які б доводили існування обставин, що можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми штрафних санкцій відповідачами не надано. Отже судом безпідставно відмовлено в задоволенні позову АТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України", 100% акцій якого належать державі, в частині стягнення 35370,33грн. 30% річних, 366 773,25грн. - 25% штрафу від суми попередньої оплати.
Автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів для розгляду справи №902/521/20  у складі: головуючий суддя Павлюк І.Ю.,  суддя Демидюк О.О.,  суддя Савченко Г.І..
Ухвалою Північно - західного апеляційного господарського суд від  25.01.2021р. апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" на рішення Господарського суду Вінницької області від 08.12.2020р. у справі №902/521/20 залишено без руху та встановлено скаржнику строк для усунення недоліків апеляційної скарги та надання суду відповідних доказів, зокрема, доказів сплати судового збору у встановленому порядку і розмірі.
25.01.2021р. на електронну адресу та 26.01.2020р. на поштову адресу Північно - західного апеляційного господарського суд від Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" надійшло клопотання від 22.01.2021р. №130-2-19/269 з додатком про долучення до матеріалів апеляційної скарги доказ сплати судового збору в сумі 55451,89грн. згідно платіжного доручення від 21.01.2021р. №430.
Ухвалою Північно - західного апеляційного господарського суд від 29.01.2021р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" на рішення Господарського суду Вінницької області від 08.12.20р. у справі №902/521/20 та призначено справу №902/521/20 до розгляду на 16.02.2021р. об 15:30год., тощо.
04.02.2020р. на електронну адресу та 08.02.2021р. на поштову адресу Північно - західного апеляційного господарського суду від Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, проведення якої просить забезпечити у Господарському суді м.Києва, або у Господарському суді Київської області, або у Північному апеляційному господарському суді, або у Касаційному господарському суді Верховного Суду, або у Окружному адміністративному суді м.Києва, або у Шостому апеляційному адміністративному суді, або у Касаційному адміністративному суді Верховного Суду, або у Київському апеляційному суді, або у Оболонському районному  суді м.Києва, або у Подільському районному  суді м.Києва, або у Шевченківському районному  суді м.Києва, або у будь-якому іншому суді в межах м.Києва.
Ухвалою Північно - західного апеляційного господарського суд від 04.02.2021р. у задоволенні клопотання Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України"   про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі №6902/521/20 відмовлено.
05.02.2021р. та 08.02.2021р. на електронну адресу та 01.03.2021р. на поштову адресу Північно - західного апеляційного господарського суду від представника Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" - адвоката Леськова Віталія Петровича надійшло клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі №902/521/20 поза приміщенням суду. В даній заяві заявник просить забезпечити представнику Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" можливість проведення судового засідання по справі №902/521/20, призначеного 16.02.2021р. об 15:30год. в режимі відеоконференції поза приміщенням суду з використанням власних технічних засобів з використанням системи "EаsyCon".
Ухвалою Північно - західного апеляційного господарського суд від 09.02.2021р. задоволено клопотання Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" - адвоката Леськова В.П. про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі №902/521/20 поза приміщенням суду та забезпечено представнику Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" - адвокату Леськову В.П. участь в судовому засіданні у справі №902/521/20, призначеному на 16.02.2021р. об 15:30год. в режимі відеоконференції за допомогою системи відеоконференцзв`язку "EаsyCon".
Згідно із п.8.1 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Північно-західному апеляційному господарському суді, затвердженого рішенням зборів суддів Північно-західного апеляційного господарського суду 04.10.2018р. №1 відповідно до визначеного процесуальним законодавством принципу незмінності складу суду, розгляд справи, як правило, проводиться визначеною автоматизованою системою колегією суддів. Тимчасова відсутність судді-члена колегії, як правило, не може бути підставою для зміни складу колегії суддів. Враховуючи принцип незмінності складу суду, повторний авторизований розподіл справи з метою заміни члена колегії для вирішення процесуальних клопотань (клопотань про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції) у період між судовими засіданнями, не проводиться.
Згідно до п.9.3 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Північно-західному апеляційному господарському суді, затвердженого рішенням зборів суддів Північно-західного апеляційного господарського суду 04.10.2018р. №1, у разі відсутності раніше визначеного в судовій справі головуючого судді (судді-доповідача) на строк, що не призводить до порушення строків вирішення справи, повторний автоматизований розподіл не проводиться. Особи, які беруть участь у справі, повідомляються про неможливість проведення судового засідання помічником головуючого судді (судді-доповідача), а у разі відсутності такого помічника - особою, яка виконує його обов`язки. Інформація про неможливість проведення судового засідання розміщується на сторінці суду (у розділі "Новини та події суду") офіційного веб-порталу "Судова влада в Україні" в мережі Інтернет. До матеріалів справи також долучається Довідка про неможливість проведення судового засідання, яка засвідчується підписом такого помічника судді із зазначенням його прізвища та ініціалів. Після усунення обставин, передбачених пунктом 9.3 справа призначається до розгляду в судовому засіданні.
У зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді Савченка Г.І. судове засідання у справі №902/521/20    призначене на 16.02.2021р. об 15:30год. не відбулось.
Учасники справи повідомлені про неможливість проведення судового засідання у телефонному режимі, а також шляхом розміщення відповідної інформації на сторінці суду офіційного веб-порталу "Судова влада в Україні" в мережі Інтернет, учасники справи які прибули в судове засідання повідомлені про неможливість проведення судового засідання.
Як вбачається із табеля комп`ютерної програми "Діловодства спеціалізованого суду"  суддя-учасник колегії Савченко Г.І. перебував на лікарняному в період з 11.02.2021р. по 19.02.2021р..
Ухвалою Північно - західного апеляційного господарського суд від 22.02.2021р. призначено справу №902/521/20 до розгляду на 09.03.2021р. об 14:30год.. Також, задоволено клопотання Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" - адвоката Леськова В.П. про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі №902/521/20 поза приміщенням суду та забезпечено представнику Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" - адвокату Леськову В.П. участь в судовому засіданні у справі №902/521/20, призначеному на 09.03.2021р. об 14:30год. в режимі відеоконференції за допомогою системи відеоконференцзв`язку "EаsyCon".
09.03.2021р. на електронну адресу Північно - західного апеляційного господарського суд від представника АТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" Бітюкової І.В. надійшов супровідний лист про долучення до матеріалів справи копії довіреності від 30.12.2020р. №791 виданої адвокату Бітюковій Ірині Вікторівні.
09.03.2021р. на електронну адресу Північно - західного апеляційного господарського суд від ФГ "Алмар" надійшло клопотання від 09.03.2021р., в якому вказує, що представник відповідачів не має можливості прибути в судове засідання, оскільки братиме участь в іншому судовому засіданні. Також зазначає, що між  позивачем та відповідачами проводяться переговори щодо укладення мирової угоди. Просить відкласти розгляд апеляційної скарги для підписання та подачі мирової угоди на затвердження. У випадку відмови в задоволенні клопотання також просить відкласти розгляд справи на іншу дату. Водночас, у випадку не відкладення та розгляду справи по суті просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення Господарського суду Вінницької області від 08.12.2020р. у справі №902/521/20 залишити в силі.
В судовому засіданні 09.03.2021р. представник АТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" заперечила проти клопотання ФГ "Алмар" про відкладення розгляду справи та вказала, що на даний час жодних переговорів з відповідачами щодо укладення мирової угоди не проводиться.
Розглянувши зазначене вище клопотання ФГ "Алмар" про відкладення розгляду справи колегія суддів відхиляє його з огляду на наступне.
Відповідно до ч.ч.11, 12 ст.270 ГПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки в судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час та місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Разом з тим, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Тобто, неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про дату, час та місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи.
Як вказано у Рішенні Конституційного суду України від 02.11.2004р. №15-рп/2004 верховенство права - це панування права в суспільстві. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, закріплено право кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку. Тобто зловживання процесуальними правами, спрямоване на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників цього процесу та вимоги названих Конвенції і Кодексу.
Застосовуючи згідно з ч.1 ст.3 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватися від дій, що зумовлюють затягування судового процесу та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" від 07.07.1989р.).
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (§51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006р. у справі "Красношапка проти України").
Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.
Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих п.1 ст.6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.
В даному випадку ФГ "Алмар" не надано жодних доказів, які унеможливлюють вирішення даного апеляційного провадження в даному судовому засіданні.
Також, ФГ "Алмар" не зазначено підстав неможливості направити в судове засідання іншого представника, що на думку Північно-західного апеляційного господарського суду, не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті.
При цьому, колегія суддів апеляційної інстанції враховує суперечність позицій сторін щодо наміру укладання мирової угоди.
Крім того, суд призначаючи апеляційну скаргу до розгляду у відповідних ухвалах надавав можливість учасникам судового процесу реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, а також, ухвалою Північно - західного апеляційного господарського суду від 22.02.2021р. про призначення  справи до розгляду, явка учасників у справі не визнавалась обов`язковою, а також попереджено про те, що неявка сторін у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Учасники у справі були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази. Однак, відповідачі у справі наданим їм процесуальним правом не скористалися та в судове засідання 09.03.2021р. не з`явилися, своїх повноважних представників не направили.
Враховуючи положення ч.12 ст.270 ГПК України, відповідно до яких неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, судова колегія вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за відсутності відповідачів у справі.
Відповідачі не скористалися своїм правом згідно ч.1 ст.263 ГПК України та не надали суду відзивів на апеляційну скаргу, що згідно ч.3 ст.263 ГПК не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.
Представник позивача в судовому засіданні 09.03.2021р. підтримав доводи апеляційної скарги та надав пояснення в обґрунтування своєї позиції. Вважає рішення місцевого суду незаконним та необґрунтованим. Просить суд рішення Господарського суду Вінницької області від 08.12.2020р. у справі №902/521/20 скасувати  частині відмови у стягненні попередньої оплати у розмірі 147093,00грн., 35370,33грн. 30% річних, 366773,25грн. 25% штрафу та 2736,98грн. судового збору та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
У відповідності до ст.ст.222, 223 ГПК України здійснено запис судового засідання за допомогою засобів технічної фіксації та складено протокол судового засідання.
Згідно із ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваного рішення суду, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, 03.07.2019р. між Публічним акціонерним товариством "Державна продовольчо-зернова корпорація України" (покупець) та Фермерським господарством "Алмар" (постачальник) укладено договір поставки зерна майбутнього врожаю №ВИН0057К-Ф, згідно п.1.1 якого, в порядку та на умовах договору постачальник у визначений сторонами строк поставляє покупцю наступну сільськогосподарську продукцію українського походження (надалі - товар). Найменування товару - зерно кукурудзи 3 класу; одиниця виміру товару - метрична тонна; кількість товару - 820,000; а покупець зобов`язується прийняти товар (поставлений насипом) та оплатити його (а.с.20-36, т.1).
У матеріалах справи наявна копія наказу №02 від 29.08.2019р. (а.с.119) Міністерства аграрної політики та продовольства України, яким змінено тип Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" з публічного на приватне та перейменованого його в Акціонерне товариство "Державна продовольчо-зернова корпорація України".
Відповідно до п.1.2 договору, строк поставки становить до 01.12.2019р. включно.
Поставка відповідної партії товару вважається здійсненою в момент підписання між покупцем та постачальником акту приймання-передачі відповідної партії товару на умовах поставки передбачених даним договором (1.2.1 договору).
У відповідності до п.1.3 договору, сторонами погоджено умови поставки, а саме: ЕХW - ТОВ "Українська елеваторна компанія". Фактична  адреса: c.Рахни - Лісові, вул.Миру, буд. 40, Шаргородський район, Вінницька область; СРТ - Миколаївський портовий елеватор філія ПАТ ДПЗКУ. Фактична адреса: 54042, м.Миколаїв, вул.1-Слобідська, буд. №122, корпус 1 М, Миколаївська область; СРТ - Одеський зерновий термінал філія ПАТ ДПЗКУ. Фактична адреса: 65003, м.Одеса, вул.Хлібна Гавань, буд.4, Одеська область (згідно ІНКОТЕРМС 2010), якщо інший зерновий склад (зерносховище) не вказаний(е) у листі покупця, що направлений на адресу для листування постачальника, який є невід`ємною частиною договору.
Продавець зобов`язаний, не пізніше ніж за 7 календарних днів, офіційним листом повідомити Покупця про заплановану дату збору врожаю (п.1.4 договору).
Право власності на товар переходить від постачальника до покупця з моменту підписання акту приймання-передачі товару та оформлення складського документу на товар на користь покупця (при поставці на умовах EXW), або реєстр ТТН (при поставці товару на умовах СРТ) та передачі покупцю документів зазначених в п.2.3.1 договору (п.1.5 договору).
Згідно п.2.1 договору, постачальник для укладення договору надає документи (інформацію), перелік яких зазначений на офіційному сайті ПАТ "ДПЗКУ" та заявку на укладення договору поставки зерна майбутнього врожаю.
Сторони домовились, що однією з істотних умов договору є укладення сторонами договору застави майбутнього врожаю або аграрної розписки, який (яка) має бути нотаріально посвідчений(-а) у передбаченому законодавством України порядку, при цьому витрати, що пов`язані із укладенням та нотаріальним посвідченням такого договору, або аграрної розписки несе постачальник. Витрати по реєстрації аграрної розписки у реєстрі аграрних розписок несе покупець. Предметом застави буде товар, визначений у пункті 1.1 договору. Постачальник усвідомлює та погоджується, що в разі невиконання ним своїх зобов`язань перед покупцем, які передбачені п.1.1 договору та полягають в тому, що постачальник поставляє покупцю товар в строк, передбачений пунктом 1.2 договору, покупець має право задовольнити свої вимоги у спосіб, який обере на власний розсуд та в повному обсязі, що визначатиметься на момент фактичного задоволення таких вимог, включаючи розмір процентів, неустойки, штрафів, пені, відшкодування збитків, завданих простроченням виконання зобов`язань, витрат, пов`язаних із зверненням стягнення на товар та його реалізацію (нотаріальні послуги, виконавчий збір, тощо) (п.2.2 договору).
Сторони домовилися, що однією з істотних умов договору є укладення постачальником договору добровільного страхування та/або договору комплексного страхування посівів сільськогосподарських культур майбутнього врожаю та сплата страхових платежів по даним договорам ( п.2.2.1 договору).
Відповідно до п.2.3.1 договору, постачальник зобов`язується надати одночасно з товаром (кожною його партією) наступні документи: додаткову угоду на партію товару; акт приймання-передачі партії товару; видаткову накладну на партію товару.
У відповідності до п.3.1 договору, попередня оплата товару здійснюється, за умови прийняття страховою компанією майбутнього врожаю на страхування згідно договорів добровільного та/або комплексного страхування, із розрахунку ціни одиниці виміру товару (станом на момент укладення договору), яка складає 2 750,00грн. за одиницю виміру товару без ПДВ.
Загальна сума попередньої оплати за товар становить 2 706 000,00грн., в тому числі ПДВ (п.3.1.1 договору).
Покупець протягом 15 календарних днів з моменту пред`явлення постачальником доказу (оригіналу або засвідченої належним чином копії платіжного доручення) сплати страхового платежу, передбаченого договором добровільного страхування та/або договором комплексного страхування посівів сільськогосподарських культур майбутнього врожаю, зобов`язується перерахувати кошти попередня оплата товару), передбачені п.3.1.1 договору на поточний рахунок постачальника (на підставі рахунку-фактури останнього) (п.4.1 договору).
Остаточний розрахунок за поставлений покупцю товар здійснюється покупцем (на підставі рахунку-фактури постачальника) протягом 10 робочих днів з моменту отримання покупцем усіх документів (належним чином оформлених), передбачених у п.п.2.3, 2.4 договору, із розрахунку ціни за одиницю виміру товару з ПДВ (грн.), що визначена на підставі п.3.2 договору (п.4.2 договору).
Згідно п.4.3 договору, у разі повного або часткового невиконання постачальником своїх зобов`язань з поставки товару розрахунки за договором проводяться наступним чином:
У разі повного невиконання постачальником своїх зобов`язань, або за наявності очевидних підстав вважати, що останній не виконає своїх зобов`язань у встановлений строк або виконає їх неналежним чином (у т.ч. з підстав, у настанні яких відсутня вина постачальника, розірвання та/або припинення договору тощо), або у разі отримання покупцем інформації, що постачальник не вживає/неналежним чином вживає заходів щодо оформлення страхового випадку у відповідності до умов договору комплексного страхування, передбаченого п.5.6 договору, або постачальником змінено без погодження з покупцем вигодонабувача у договорі комплексного страхування, передбаченого п.5.6 договору, або у випадку, якщо інформація, яка надається для укладення/виконання договору виявиться/стане такою, що не відповідає дійсності, покупець має право зупинити виконання своїх зобов`язань, відмовитися від їх виконання частково або в повному обсязі. При цьому постачальник зобов`язаний повернути покупцю (на підставі письмової вимоги) всі кошти, перераховані на користь постачальника на виконання умов договору, у т.ч. проценти за користування чужими грошовими коштами у розмірі 30% річних за період з дня одержання попередньої оплати від покупця до дня її повернення останньому та штраф у розмірі 25% від суми попередньої оплати згідно п.3.1 договору (п.4.3.1 договору).
У разі часткового виконання умов договору щодо поставки товару, постачальник зобов`язаний повернути покупцю частину попередньої оплати (ЧПО) визначеною за формулою: (К - Ф) * П = ЧПО, де К - кількість одиниць товару, обумовлених сторонами в п.1.1 договору; Ф - кількість фактично поставлених одиниць товару; П - ціна попередньої оплати за одиницю товару згідно п.3.1 договору; ЧПО - частина попередньої оплати, що підлягає поверненню, та одночасно є базою для нарахування на неї відсотків за користування чужими грошовими коштами та штрафу, передбачених в п.4.3.1 договору (п.4.3.2 договору).
Сторони погодили, що достатнім доказом наявності обставин, що визначені п.4.3.1, є лист-вимога покупця. 
У відповідності до п.4.4 договору, в разі збільшення курсу долара США по відношенню до гривні більш ніж на 5% з дня одержання першої частини попередньої оплати від покупця до дня її повернення останньому у випадку невиконання або часткового невиконання умов Договору щодо поставки товару, постачальник зобов`язаний окрім повернення покупцю всіх належних до повернення коштів та неустойки сплатити курсову різницю, яка розраховується за формулою:
КР = ((ПО/КУРС1) - (ПО/КУРС2)) х КУРС2, де:
ПО - сума попередньої оплати за недопоставлений товар, що вираховується за формулою згідно п.4.3.2. Договору;
КУРС 1 - офіційний курс долару США до гривні на момент здійснення передоплати;
КУРС 2 - офіційний курс долару США до гривні на момент повернення коштів та/або виставлення вимоги.
Сторони погодили, що належним джерелом інформації щодо офіційного курсу долару США є Інтернет - ресурс http://www.bank.gov.ua.
Згідно п.6.1 договору, у разі невиконання (неналежного виконання) зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність згідно із законодавством України та договором.
Відповідно п.9.2 договір, набуває чинності з моменту його укладення. Строк дії договору становить з дати набуття чинності у відповідності до п.9.2. договору - до 01.12.2019р. включно (п.9.6 договору).
Також, 02.07.2019р. між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "ПЗУ Україна" (страховик) та Фермерським господарством "Алмар" укладено договір №220.994162448.0086 комплексного страхування посівів майбутнього врожаю сільськогосподарських культур, відповідно до якого загальна страхова сума 2899 805,70грн.; найменування сільськогосподарської культури: кукурудза; площа посіву: 193,00га; місце знаходження посіву: Вінницька область, Мурованокуриловецький район, с. Котюжани; загальний страховий платіж 101493,20грн. (а.с.41-52, т.1).
На виконання умов укладеного договору між ФГ "Алмар" (боржник) та ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" (кредитор) 03.07.2019р. підписано товарну розписку, за умовами якої розписка встановлює безумовне зобов`язання боржника за розпискою здійснити поставку сільськогосподарської продукції кредитору у якості, кількості та в строки передбачені умовами розписки в забезпечення виконання боржником зобов`язання перед кредитором за договором поставки зерна майбутнього врожаю №ВИН0057К-Ф від 03.07.2019р.. У рамках цієї розписки під сільськогосподарською продукцією розуміється зерно кукурудзи 3 класу врожаю 2019 року в кількості 820,00 метричних тонн, з терміном поставки до 01.12.2019р..
В товарній розписці кредитор та боржник за взаємною згодою оцінюють розписку в 2706000,00грн. Заставна вартість 1 тонни кукурудзи 3 класу становить 3300,00грн. з ПДВ       (а.с.62-70, т.1).
Крім того, 03.07.2019р. між Фізичною особою ОСОБА_1 (поручитель), Публічним акціонерним товариством "Державна продовольчо-зернова корпорація України" (кредитор) та Фермерським господарством "Алмар" (боржник) укладено договір поруки №179- П (а.с.53 -54, т.1).
Також, 03.07.2019р. між ТОВ "Богатир" (поручитель), Публічним акціонерним товариством "Державна продовольчо-зернова корпорація України" (кредитор) та Фермерським господарством "Алмар" (боржник) укладено договір поруки №180- П (а.с.55 -56, т.1).
У відповідності до п.1.1 договорів поруки, поручитель зобов`язується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання боржником зобов`язань за договором поставки зерна майбутнього врожаю №ВИН0057К-Ф від 03.07.2019р. (основний договір), який був укладений між кредитором та боржником.
Відповідно до п.2.1 договорів поруки, у відповідності до п.1.1. основного договору предметом основного договору є зерно кукурудзи 3 класу в кількості 820,000 метричних тонн.
Строк виконання зобов`язання за основним договором складає 01.12.2019р. (п.2.2 договорів поруки).
Кредитор має право у разі невиконання боржником та поручителем забезпеченого порукою зобов`язання звернути стягнення на все майно поручителя та/або боржника, як солідарних боржників, згідно з чинним законодавством України (п.3.1.2 договорів поруки).
Боржник зобов`язаний у разі невиконання боржником та поручителем забезпеченого порукою зобов`язання, відповідати перед кредитором як солідарні боржники всім майном на яке, згідно з чинним законодавством України, може бути звернено стягнення (п.3.4.1 договорів поруки).
Відповідно до п.3.6.1 договорів поруки, поручитель зобов`язаний протягом 3 банківських днів, від дати отримання письмової вимоги кредитором про невиконання боржником забезпеченого порукою зобов`язання, виконати відповідне зобов`язання, шляхом перерахування грошового зобов`язання на рахунок кредитора.
У разі невиконання боржником та поручителем забезпеченого порукою зобов`язання, відповідати перед кредитором як солідарні боржники всім своїм майном, на яке згідно з чинним законодавством України, може бути звернено стягнення (п.3.6.2 договорів поруки).
Вказані зобов`язання поручителя перед кредитором є безумовними і ніяких умов, крім передбачених цим договором не потребують (п.3.7 договорів).
Згідно п.6.1 договорів поруки, договори набирають чинності з моменту підписання сторонами та скріплення печатками юридичних осіб і діють до повного виконання боржником або поручителем своїх зобов`язань перед кредитором згідно основного договору.
16.07.2019р. Акціонерним товариством "Державна продовольчо-зернова корпорація України" здійснено попередню оплату товару на суму 2 706 000,00грн., що підтверджується платіжним дорученням № 979321 від 11.07.2020р. (а.с.57, т.1).
В подальшому, 30.10.2019р. між сторонами підписано додаткову угоду №1 до договору поставки зерна майбутнього врожаю №ВИН0057К-Ф від 03.07.2019р., згідно умов якої, змінено найменування покупця, а саме з Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" на Акціонерне товариство "Державна продовольчо-зернова корпорація України" (а.с.36-38, т.1).
Також, 18.11.2019р. між сторонами підписано додаткову угоду №2 до договору поставки зерна майбутнього врожаю №ВИН005К-Ф від 03.07.2019р., відповідно до якої, сторонами погоджено, що постачальник передає у власність покупці наступний товар, а саме: зерно кукурудзи 3 класу, в кількості 150,00 тон, ціна одиниці товару - 3114,60грн., загальною вартістю 560 628,00грн. разом з ПДВ.
Поставка визначена додатковою угодою партії товару здійснюється на умовах ЕХW - ТОВ "Українська елеваторна компанія". Фактична адреса: 23536, Вінницька область, Шаргородський район, с.Рахни - Лісові, вул.Миру, 40 (згідно ІНКОТЕРМС 2010) (п.2 додаткової угоди №2).
Надалі, 29.11.2019р. між сторонами підписано додаткову угоду №3 до договору поставки зерна майбутнього врожаю №ВИН005К-Ф від 03.07.2019р., за змістом якої сторонами погоджено, що постачальник передає у власність покупці наступний товар, а саме: зерно кукурудзи 3 класу, в кількості 250,00 тон, ціна одиниці товару - 3021,55грн., загальною вартістю 906465,00грн. разом з ПДВ.
Поставка визначена додатковою угодою партії Товару здійснюється на умовах ЕХW - ТОВ "Українська елеваторна компанія". Фактична адреса: 023536, Вінницька область, Шаргородський район, с.Рахни - Лісові, вул.Миру, 40 (згідно ІНКОТЕРМС 2010) (п.2 додаткової угоди №3).
Крім того, 02.12.2019р. між сторонами підписано додаткову угоду №4до договору поставки зерна майбутнього врожаю №ВИН005К-Ф від 03.07.2019р., згідно якої, сторонами змінено п.1.2 та п.9.6 договору, та викладено їх у наступній редакції: 
"1.2. Строк поставки: до 16.12.2019 року включно."
"9.6. Строк дії договору: з дати набуття чинності у відповідності до п. 9.2. Договору - до 16.12.2019 року включно." (а.с.39-40, т.1).
Водночас, 18.11.2020р. на виконання умов договору майбутнього врожаю №ВИН0057К-Ф від 03.07.2019р. на підставі видаткової накладної №2/11 Фермерським господарством "Алмар" (відповідач 1) здійснено поставку зерна кукурудзи 3 класу в кількості 150 тон, за ціною - 3114,60грн., на загальну суму 560628,00грн. (а.с.171, т.1).
Також, 29.11.2020р. на виконання умов договору майбутнього врожаю №ВИН005К-Ф від 03.07.2019р. на підставі видаткової накладної №3/11 Фермерським господарством "Алмар" (відповідач 1) здійснено також поставку зерна кукурудзи 3 класу в кількості 250,00 тон, за ціною - 3021,55грн., на загальну суму 906 465,00грн. (а.с.172, т.1). 
Прийняття позивачем товару також підтверджується актами від 18.11.2019р., від 29.11.2019р. (а.с.60-61, т.1).
Всього поставлено товару відповідачем 1 позивачу у кількості 400 тон на суму 1467093,00грн..
Вказаний товар прийнято на зерновий склад позивача, визначений у договорі, що підтверджується складськими квитанціями на зерно серія БА №485191 №1754 від 18.11.2019р., серія БА №485301 №1864 від 29.11.2019р. (а.с.58-59, т.1).
З огляду на викладене, недопоставка відповідачем позивачу товару складає на суму 1238907,00грн. (2706000,00грн. - 1467093,00грн.).
За твердженнями АТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України", починаючи з 17.12.2019р. ФГ "Алмар" допустило прострочення строку поставки товару в обсязі 420 тон кукурудзи 3 класу на суму 1 386 000,00грн..
Водночас, ФГ "Алмар" звернулося до АТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" із листом №42 від 19.12.2019р. про продовження терміну виконання форвардного контракту №ВИН0057К - Ф від 03.07.2019р. до 31.01.2020р..
Надалі, 23.12.2019р. на адресу ФГ "Алмар" АТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" надіслано лист-вимогу №130-4-19/7709 від 23.12.2019р., що підтверджується описом вкладення у цінний лист, за якою позивач просить у строк до 08.01.2020р. виконати умови договору щодо поставки товару в кількості 420 т або перерахувати на поточний рахунок AT "Державна продовольчо-зернова корпорація України" заборгованість за договором у розмірі 1386000,00грн. та штрафні санкції у відповідності до умов договору, розраховані на момент оплати заборгованості (а.с.72-75, т.1).
В подальшому, 14.04.2020р. на адресу ФГ "Алмар" було надіслано лист-вимогу №130-2-19/1332 від 13.03.2020р. (в описі від 13.04.2020р.), що підтверджується описом вкладення у цінний лист, в якій позивач вимагав в строк до 15.04.2020р. перерахувати на поточний рахунок позивача суму передоплати в розмірі 1 386 000,00грн., 305299,73грн. - 30% річних, 676500,00грн. - 25% - штрафу, курсову різницю в розмірі 73172,72грн., всього - 2 440972,49грн. (а.с.76-80, т.1)
Також, 14.04.2020р. на адреси ТОВ "Богатир" та ОСОБА_1 було надіслано листи - вимоги №130-2-19/1341, №130-2-19/1340 від 13.04.2020р., що підтверджується описами вкладення у цінний лист, в яких позивач вимагав протягом 3 банківських днів перерахувати на поточний  рахунок позивача суму передоплати в розмірі 1386000,00грн., 305299,73грн. - 30% річних, 676500,00грн. - 25% - штрафу, курсову різницю в розмірі 73172,72грн., всього - 2440972,49грн. (а.с.81-90, т.1).
Однак, станом на 29.04.2020р. вимоги про повернення суми попередньої оплати та сплати штрафних санкцій залишилися без задоволення.
За вказаних обставин, Акціонерне товариство "Державна продовольчо-зернова корпорація України" звернулося до Господарського суду Вінницької області з позовом до Фермерського господарства "Алмар", Товариства з обмеженою відповідальністю "Богатир" та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в сумі 2464521,68грн., з яких: 1386000,00грн. - сума передоплати; 328848,96грн. - 30% річних, 676500,00грн. - 25% - штраф від суми попередньої оплати; 73172,72грн. - курсова різниця.
Обґрунтовуючи позовну заяву, Акціонерне товариство "Державна продовольчо-зернова корпорація України" посилається на неналежне виконанням умов договору №ВИН0057К-Ф поставки зерна майбутнього врожаю від 03.07.2020р. зі сторони Фермерського господарства "Алмар" в частині поставки сільськогосподарської продукції, виконання якого забезпечене договорами поруки №179-П від 03.07.2019р., №180-П від 03.07.2019р., укладеними між Акціонерним товариством "Державна продовольчо-зернова корпорація України" та Фермерським господарством "Алмар", Товариством з обмеженою відповідальністю "Богатир", ОСОБА_1 , як поручителями.
Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 10.06.2020р, за вказаним позовом відкрито провадження у справі №902/521/20 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 23.07.2020р..
09.07.2020р. від позивача до Господарського суду Вінницької області надійшли письмові пояснення №130-2-19/2423 від 07.07.2020р..
23.07.2020р. до Господарського суду Вінницької області від представника відповідачів 1, 3 до суду надійшло клопотання про залишення позовної заяви без руху, відкладення розгляду справи на іншу дату та за необхідності про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів. Господарський суд Вінницької області задоволив вказане клопотання в частині відкладення розгляду справи та продовження строку підготовчого провадження.
Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 23.07.2020р. продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 17.09.2020р..
17.09.2020р. від відповідачів до Господарського суду Вінницької області надійшов відзив від 17.09.2020р., в якому визнано частково позов.
Зокрема, у відзиві на позовну заяву представник відповідачів зазначив, що відповідно до додаткової угоди №2 від 18.11.2019р. до договору поставки зерна майбутнього врожаю №ВИН0057К - Ф від 03.07.2019р. постачальник передає у власність покупця наступний товар: зерно кукурудзи 3 класу в кількості 150 тон вартістю 560628,00грн. з ПДВ. Також сторонами укладалась додаткова угода щодо поставки 250 тон кукурудзи, про переоцінку її вартості.
На виконання вимог договору відповідач 1 поставив, а позивач прийняв товар – зерно кукурудзи в обсязі 400 тон загальною вартістю 1467093,00грн.. Відповідачем 1 були сформовані, підписані та надісланні на адресу позивача видаткові накладні, однак останній їх не повернув. Згідно вказаних видаткових накладних відповідач 1 поставив на користь позивача: зерно кукурудзи в кількості 150 т вартістю 560 628,00грн.; зерно кукурудзи в кількості 250 т вартістю 906465,00грн.. Всього на суму 1467 093,00грн.. Тому вважає, що позивачем невірно визначено суму попередньої оплати, що підлягає поверненню. 
Також відповідач 1 вважає, що при пред`явленні вимоги про стягнення суми передоплати, позивачем не було враховано положення п.3.2 договору.
Водночас, позивач заявив до стягнення 30% річних за користування чужими грошовими коштами відповідно до п.п.4.3.2 та 4.3.1 договору за період з 16.07.2019р. по 29.04.2020р. в сумі 328848,96грн.. В той же час, п.4.3.1 договору визначено, що у разі повного невиконання постачальником своїх зобов`язань покупець має право відмовитись від виконання своїх зобов`язань. При цьому постачальник зобов`язаний повернути покупцю (на підставі письмової вимоги) всі кошти, в тому числі проценти за користування чужими грошовими коштами у розмірі 30% річних за період з дня одержання попередньої оплати від покупця до дня її повернення останньому та штраф у розмірі 25% від суми попередньої оплати згідно п.3.1 договору.
Відповідач 1 вважає, що ним частково виконано свої зобов`язання за договором, що визнається сторонами.
В той же час, відповідно до п.4.3.2 договору у разі часткового виконання умов договору щодо поставки товару, постачальник зобов`язаний повернути покупцю частину попередньої оплати визначеною за відповідною формулою. Цим пунктом визначено, що частина попередньої оплати є базою для нарахування на неї відсотків за користування чужими грошовими коштами та штрафу, передбачених в п.4.3.1 договору.
Також, представник відповідачів також зазначає, що в п.4.3.2 договору не визначено, що у випадку часткового виконання умов договору постачальник несе відповідальність у вигляді штрафу нарахованого на суму попередньої оплати та, що до зобов`язань з повернення суми попередньої оплати застосовуються положення по нарахуванню відсотків за користування чужими грошовими коштами. В договорі не визначено встановлення розміру процентів за користування чужими грошовими коштами у випадку часткового виконання умов договору, а визначено такий розмір для повного невиконання постачальником своїх зобов`язань.
Стосовно стягнення 676500,00грн. - штрафу представник відповідачів вказав, що в договорі не визначено нарахування штрафу на суму передоплати у випадку часткового виконання постачальником своїх зобов`язань по поставці товару. Вважає, що нарахування 25% штрафу на суму попередньої оплати суперечить договору.
Щодо стягнення курсової різниці в розмірі 73172, 72грн. представник відповідачів зазначив, що з урахуванням положень п.4.4 договору (визначення курсу на день пред`явлення вимоги), стягнення курсової різниці є неможливим, оскільки курс долара США по відношенню, до гривні зменшився. Значення курсової різниці станом на 23.12.2019р. відповідач отримав: - 131901,94грн..
17.09.2020р. до Господарського суду Вінницької області від представника відповідачів надійшло клопотання про витребування від позивача доказів: Додаткової угоди до договору №ВИН0057К-Ф поставки зерна майбутнього врожаю від 03.07.2020р. щодо поставки  250 тон кукурудзи; видаткові накладні до договору №ВИН0057К-Ф поставки зерна майбутнього врожаю від 03.07.2020р..
17.09.2020р. Господарським судом Вінницької області постановлено ухвалу про задоволення клопотання представника відповідачів про витребування доказів та про відкладення підготовчого засідання на 08.10.2020р..
06.10.2020р. до Господарського суду Вінницької області надійшла відповідь на відзив від Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України", яку разом із доданими до неї документами долучено до матеріалів справи.
У відповіді на відзив №130-2-19/3848 від 25.09.2020р. позивач вважає, що доводи відповідача, викладені у відзиві є необґрунтованими та такими, що не заслуговують на увагу, з огляду на наступне.
Позивач сплатив 16.07.2019р. суму попередньої оплати у розмірі 2706000,00грн.. Однак відповідач, на виконання умов договору поставив зерно кукурудзи 3 класу в кількості 400 тон.
Суму попередньої оплати позивач обрахував за формулою: (К-Ф)*П=ЧПО (частина попередньої оплати).
Так, 820 т (К - кількість одиниць товару, обумовлених сторонами в п.1.1 договору) - 400 т (Ф - кількість фактично поставлених одиниць Товару) * 3300,00грн. (П - ціна попередньої оплати за одиницю товару) = 1 386 000,00грн..
Враховуючи невиконання ФГ "Алмар" умов договору щодо поставки всього обсягу товару - 820 т кукурудзи та не надання відповідачем для позивача документів, передбачених п.2.4 договору, зокрема актів приймання - передачі всього обсягу товару (820 т кукурудзи), вважає, що відповідачем безпідставно зазначено про необхідність зменшення суми попередньої оплати, що підлягає поверненню позивачу, оскільки у позивача обов`язок з перерахування доплати за поставлений товар не настав.
Стосовно обґрунтованого розрахунку заявлених до стягнення позивачем 30% річних та 25% штрафу, останній зазначив, що починаючи з 17.12.2019р. боржник допустив прострочення строку поставки товару в обсязі 420 т кукурудзи 3 класу на суму 1 386000,00грн..
Відповідно до п.4.3.2 договору у разі часткового виконання умов договору щодо поставки товару, постачальник зобов`язаний повернути покупцю частину попередньої оплати визначеною за формулою: (К-Ф)*П=ЧПО (частина попередньої оплати), де, 
К - кількість одиниць товару, обумовлених сторонами в п.1.1 договору); 
Ф - кількість фактично поставлених одиниць Товару;
П -ціна попередньої оплати за одиницю товару згідно п.3.1 договору.
ЧПО - частина попередньої оплати, що підлягає поверненню та одночасно є базою для нарахування для неї відсотків за користування чужими коштами та штрафу, передбачених в п. 4.3.1. Договору.
Позивач вважає, що враховуючи п.4.3.1 договору позивачем обґрунтовано розраховано 30% річних за період з дня одержання попередньої оплати у розмірі 328848,96грн. та 25% штрафу від суми попередньої оплати у розмірі 676 500,00грн..
Крім того, позивач зазначає, що відповідач отримав кошти ще 16.07.2019р., тобто продовжує безоплатно користуватися та використовувати в господарській діяльності з метою отримання прибутку, отримані від позивача кошти в розмірі 1386000,00грн. понад 1 рік і 2 місяці. При цьому, визнаючи факт невиконання зобов`язання за поставку товару, не повернув навіть частину грошових коштів, щодо якої він визнав факт недопоставки товару.
Сплачені позивачем відповідачу грошові кошти в розмірі 3 960 000,00грн. є кредитними та такими, що надані Експертно-Імпортним банком Китаю під державні гарантії для фінансування проектів у сфері сільського господарства. У разі неповернення відповідачем коштів позивач не зможе належним чином виконати свої зобов`язання перед Експертно-Імпортним банком Китаю щодо повернення кредитних коштів та сплати відповідних відсотків, що призведе до не виконання позивачем українсько-китайських домовленостей та негативних фінансово - економічних наслідків для держави в цілому.
Відносно стягнення курсової різниці в розмірі 73172,72грн. позивач зазначив, що твердження відповідача, що наявні докази лише направлення листа - вимоги від 23.12.2019р. №130-4-19/7709 спростовуються матеріалами справи, в яких містяться докази надіслання листа - вимоги №130-2-19/1332 - 14.04.2020р..
У листі - вимозі від 23.12.2019р. №130-4-19/7709 позивач просив повернути попередню оплату та сплатити штрафні санкції, розраховані на момент оплати відповідачем 1 заборгованості, тому твердження відповідача, що необхідно застосувати офіційний курс долару на 23.12.2019р. є безпідставним, оскільки позивач просив сплатити штрафні санкції на момент оплати заборгованості відповідачем 1. Однак враховуючи, що станом на 08.04.2020р. (дата підготовки вимоги) заборгованість та штрафні санкції не були сплачені, позивачем обґрунтовано було нарахована відповідачу курсова різниця в розмірі 73172,72грн..
Також, позивач у відповіді на відзив, звертає увагу на те, що станом на 25.09.2020р. офіційний курс долару до гривні становить 28,25грн. за 1 дол. США, що свідчить про те, що станом на сьогодні позивач поніс ще більші фінансові витрати, пов`язані із безпідставним користуванням відповідачем коштами в сумі 1386000,00грн., ніж на момент, коли було пред`явлено відповідачу вимогу, оскільки позивачем розрахунок курсової різниці в позові здійснювався станом на 08.04.2020р. (дата підготовки вимоги) і офіційний курс долару США до гривні становив 27,099грн. за 1 дол. США.
Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 08.10.2020р. закрито підготовче провадження та призначено справу №902/521/20 для судового розгляду по суті на 03.11.2020р..
30.10.2020р.. на електронну адресу Господарського суду Вінницької області від представника позивача надійшло клопотання №130-2-19/4457 від 30.10.2020р. про відкладення розгляду справи у зв`язку із карантинним режимом роботи Солом`янського районного суду міста Києва із яким мала бути проведена відеоконференція та проведення наступного судового засідання в режимі відеоконференції.
Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 03.11.2020р. розгляд справи відкладено до 08.12.2020р..
08.12.2020р. до Господарського суду Вінницької області від представника відповідачів до суду надійшов  виступ в судових дебатах від 08.12.2020р.. У зазначеній промові представник відповідачів зазначив, що існує неповернута сума авансу в розмірі 1238907,00грн., загальна сума 30% річних з його розрахунку складає 293478,79грн., вимогу про стягнення курсової різниці відповідачі не визнають, також просив суд зменшити нарахований штраф.
Як вже зазначалося, рішенням Господарського суду Вінницької області від 08.12.2020р. у справі №902/521/20 задоволено частково.
Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.
В силу ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.
Здійснюючи правосуддя, суд забезпечує захист гарантованих Конституцією України та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.
Гарантуючи судовий захист з боку держави, Конституція України, водночас, визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань і це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (ч.5 ст.55 Конституції України).
Конституція України визначає Україну як правову державу, в якій визнається і діє принцип верховенства права. Одним з основних фундаментальних елементів цього принципу є юридична визначеність (legal certainty). Юридичні норми мають бути чіткими, ясними і недвозначними, оскільки інше не може забезпечити їх однакове застосування.
За змістом п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997р. №475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції" кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Отже, висловлювання "судом, встановленим законом" зводиться не лише до правової основи самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини" від 12.07.2001р. зазначено, що право на доступ до суду, гарантоване п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права.
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст.2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").
У відповідності до ст.7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону. Іноземці, особи без громадянства та іноземні юридичні особи мають право на судовий захист в Україні нарівні з громадянами і юридичними особами України. Судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи відповідно до Конституції та в порядку, встановленому законами України. кожному гарантується захист його прав, свобод та законних інтересів незалежним і безстороннім судом, утвореним відповідно до закону. Кожен має право на участь у розгляді своєї справи у визначеному процесуальним законом порядку в суді будь-якої інстанції.
Таким чином, конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об`ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі ст.13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.
Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Статтею 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
При цьому захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду.
Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і залежно від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.
У відповідності до п.1 ст.12 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.
Як встановлено ст.67 Господарського кодексу України, відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов`язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.
У статтях 3 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст.204 ЦК України).
Згідно ст.174 ГК України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.
Загальні умови укладання договорів, що породжують господарські зобов`язання, наведені в ст.179 ГК України, згідно з якою майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. Кабінет Міністрів України, уповноважені ним або законом органи виконавчої влади можуть рекомендувати суб`єктам господарювання орієнтовні умови господарських договорів (примірні договори), а у визначених законом випадках - затверджувати типові договори. Укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству; примірного договору, рекомендованого органом управління суб`єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст; типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови; договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб`єктів, коли ці суб`єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту. Зміст договору, що укладається на підставі державного замовлення, повинен відповідати цьому замовленню. Суб`єкти господарювання, які забезпечують споживачів, зазначених у частині першій цієї статті, електроенергією, зв`язком, послугами залізничного та інших видів транспорту, а у випадках, передбачених законом, також інші суб`єкти зобов`язані укладати договори з усіма споживачами їхньої продукції (послуг). Законодавством можуть бути передбачені обов`язкові умови таких договорів. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.
Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частина 1 ст.628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
В силу ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим до виконання сторонами.
За змістом ч.1 ст.265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін, а тому обов`язок покупця сплатити продавцеві повну ціну переданого товару складає зміст основних його зобов`язань відповідно до ст.692 ЦК України.
За змістом ст.655 ЦК України, передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до ч.2 ст.692 ЦК України покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.
Згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Як вбачається з матеріалів справи, з моменту укладення сторонами договору поставки зерна майбутнього врожаю №ВИН0057К-Ф від 03.07.2019р. між ними виникли зобов`язання, які мають правову природу договору поставки.
Відповідно до ст.526 ЦК України, ст.193 ГК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України, ч.7 ст.193 ГК України).
Згідно ч.2 ст.693 ЦК України, продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.
Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. 
У разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати.
Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця.
Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.
Оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі позову.
Вказана правова позиція узгоджується з позицією, яка викладена у постанові Верховного Суду України від 28.11.2011р. у справі №3-127гс11, у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від №910/5444/17 від 07.02.2018р..
У відповідності до ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Стосовно позовних вимог позивача про солідарне стягнення заборгованості, слід зазначити наступне.
Відповідно до ст.546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Згідно ст.553 ЦК України, за договором поруки поручитель зобов`язується перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. (ст.554 ЦК України).
У разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо (ч.1 ст.543 ЦК України).
До поручителя, який виконав зобов`язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов`язанні, у тому числі й ті, що забезпечували його виконання (ст.556 ЦК України).
Аналізуючи вище викладене, слід дійти висновку, що договір поруки не покладає на боржника якогось нового обов`язку, крім того, який він вже має перед кредитором по основному зобов`язанню, а лише створює ймовірність переходу прав та обов`язків останнього до поручителя у разі виконання ним зобов`язання, забезпеченого порукою.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч.1 ст.638 ЦК України).
Приписами чинного законодавства не передбачено окремих умов, які сторони повинні визначити та погодити під час укладання договору поруки.
Матеріали справи свідчать, що позивач сплатив ФГ "Алмар" суму попередньої оплати в розмірі 2 706 000,00грн., що підтверджується платіжним дорученням №979321 від 11.07.2019р..
Отже, сплачена позивачем сума має статус саме попередньої оплати, тобто авансу, а не завдатку.
Матеріали справи свідчать та підтверджують факт поставки позивачу товару (кукурудзи 3 класу) відповідачем 1 в загальному обсязі 400 т.
Водночас, позивач вказує, що вартість такого товару становить 1386000,00грн.. До такого висновку позивач дійшов шляхом множення кількості отриманого товару (400 тон) на вартість однієї тони (3 300,00грн.) згідно первісної редакції договору.
Однак, суд не погоджується з наведеною позицією позивача, з огляду на наступне.
Згідно до п.3.3 договору, ціна одиниці виміру товару (відповідної партії товару), за якою здійснюються остаточні розрахунки, відображається в додатковій угоді, яка є невід`ємною частиною договору.
На виконання вказаної умови договору ціна поставленого товару зафіксована сторонами в додаткових угодах до договору, а саме:
- в додатковій угоді №2 від 18.11.2019р. до договору зазначено ціну за 1 тонну 3737,52грн. з ПДВ. Всього 150 т. Загальна вартість товару з ПДВ - 560 628,00грн.;
- в додатковій угоді №3 від 29.11.2019р. до договору зазначено ціну за 1 тонну 3625,86грн. з ПДВ. Всього 250 т. Загальна вартість товару з ПДВ - 906465,00грн..
Всього на суму - 1 467093,00грн..
Також ціна зафіксована у видаткових накладних, за якими здійснювався відпуск товару, а саме:
- видатковій накладній №2/11 від 18.11.2019р. про передачу 150 т товару на суму 560628,00грн.;
- видатковій накладній №3/11 від 29.11.2019р. про передачу 250 т товару на суму 906465,00грн..
Всього поставлено товару на загальну суму 1 467 093,00грн..
Отже, сторони своїми підписами на додаткових угодах та накладних засвідчили свою згоду з новою ціною товару.
За приписами ст.670 ЦК України, якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.
Позивач не заперечує факт поставки йому відповідачем зерна на загальну суму 1467093,00грн. на підставі договору, а також не спростовує факт прийняття позивачем без будь-яких застережень поставленого йому товару на суму 1467093,00грн., в кількості, асортименті та якості.
Отже, в силу прямої імперативної норми законодавства позивач, який не відмовився від товару, зобов`язаний його оплатити.
Ціна прийнятого позивачем товару була погоджена сторонами, зокрема в додаткових угодах до договору.
Згідно ч.1 ст.693 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.
Відповідно до ч.2 ст.693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.
Аналізуючи вище викладене слід дійти висновку, що ст.693 ЦК України унормовано, що у випадку не передачі продавцем товару у встановлений строк, поверненню підлягає не вся сума попередньої оплати, а лише сума, на яку не був поставлений товар.
Жодна норма законодавства не дозволяє покупцеві одночасно і зберегти в себе отриманий товар, і вимагати повернення оплати, оскільки така ситуація була б порушенням справедливого балансу інтересів сторін.
Матеріали справи свідчать, що позивач не просто прийняв, а в додаткових угодах до договору закріпив свою згоду з прийняттям товару на зазначену в них суму.
З огляду на викладене, сума основного боргу становить 1238907,00грн. (2706000,00грн.  - 1467093,00грн.).
Отже, враховуючи зазначене вище, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з обґрунтованим висновком місцевого господарського суду, що  вимога про стягнення суми передоплати підлягає частковому задоволенню в сумі 1 238 907,00грн., а в стягненні 147093,00грн. - попередньої оплати слід йому відмовити.
Стосовно позовних вимог про стягнення курсової різниці в сумі 73172,72грн. слід врахувати алгоритм її нарахування визначений п.4.4 договору, який самостійно погоджено сторонами.
Зокрема, згідно до п.4.4 договору, в разі збільшення курсу долара США по відношенню до гривні більш ніж на 5% з дня одержання першої частини попередньої оплати від покупця до дня її повернення останньому у випадку невиконання або часткового невиконання умов Договору щодо поставки товару, постачальник зобов`язаний окрім повернення покупцю всіх належних до повернення коштів та неустойки сплатити курсову різницю, яка розраховується за формулою:
КР = ((ПО/КУРС1) - (ПО/КУРС2)) х КУРС2, де:
ПО - сума попередньої оплати за недопоставлений товар, що вираховується за формулою згідно п.4.3.2. Договору;
КУРС 1 - офіційний курс долару США до гривні на момент здійснення передоплати;
КУРС 2 - офіційний курс долару США до гривні на момент повернення коштів та/або виставлення вимоги.
Сторони погодили, що належним джерелом інформації щодо офіційного курсу долару США є Інтернет - ресурс http://www.bank.gov.ua.
Станом на 16.07.2019р. (дата здійснення передоплати) згідно даних із сайту http://www.bank.gov.ua офіційний курс долара США до гривні становив 25,740грн. за 1 дол. США.
Станом на 08.04.2020р. (дата підготовки листів - вимог) згідно даних із сайту http://www.bank.gov.ua офіційний курс долара США до гривні становив 27, 099 грн. за 1 дол. США.
Тобто, курс долара США збільшився більше ніж на 5%.
Позивачем здійснено нарахування курсової різниці з дотримання погоджених обома сторонами положень договору поставки зерна майбутнього врожаю №ВИН0057К-Ф від 03.07.2019р..
Згідно ч.1 ст.14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.2 ст.533 ЦК України, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Отже, враховуючи, що курс долара США збільшився більше ніж на 5% та на наявність листа - вимоги, заявлені позивачем вимоги про стягнення курсової різниці є правомірними та обґрунтованими, оскільки відповідають вимогам чинного законодавства України.
Перевіривши здійснений позивачем та місцевим господарським судом розрахунки курсової різниці колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з їх розрахунками  та зазначає, що задоволенню підлягає вимога позивача про стягнення 73172,72грн. - курсової різниці.
Також, матеріали справи свідчать, що у зв`язку з неналежним виконання відповідачем зобов`язань, позивачем заявлено до стягнення з відповідачів 328848,96грн. - 30% річних, 676500,00грн. - 25% штрафу від суми попередньої оплати.
Положеннями ст.610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частиною 1 ст.612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Грошовим є зобов`язання, за яким боржник зобов`язується сплатити кредитору певну суму грошових коштів.
Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням процентів річних та інфляційних втрат в порядку ст.625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Водночас, обов`язковою умовою для застосування відповідальності за неналежне виконання особою взятих на себе грошових зобов`язань є наявність прострочення боржником виконання такого зобов`язання.
Вимагати сплати суми боргу з врахуванням 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.
За приписами ст.ст.546, 548 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися у відповідності до закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити у разі порушення зобов`язання.
Відповідно до ст.230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
При цьому, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
У відповідності до ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. При цьому штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до ч.4 ст.231 ГК України розмір штрафних санкцій встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому, розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).
Згідно ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
За приписами ст.693 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до ст.530 цього Кодексу.
На суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до ст.536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. 
Договором може бути встановлений обов`язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.
Сторонами врегульовано питання повернення попередньої оплати, нарахування і сплати процентів за користування грошовими коштами у п.п.4.3.1 та 4.3.2 договору.
Зокрема, у разі повного невиконання постачальником своїх зобов`язань, останній зобов`язаний повернути покупцю (на підставі письмової вимоги) всі кошти, перераховані на користь постачальника на виконання умов договору, у т.ч. проценти за користування чужими грошовими коштами у розмірі 30% річних за період з дня одержання попередньої оплати від покупця до дня її повернення останньому та штраф у розмірі 25% від суми попередньої оплати згідно п.3.1 договору (п.4.3.1 договору).
У разі часткового виконання умов договору щодо поставки товару, постачальник зобов`язаний повернути покупцю частину попередньої оплати (ЧПО) визначеною за формулою: (К - Ф) * П =ЧПО, де К - кількість одиниць товару, обумовлених сторонами в п.1.1 договору; Ф - кількість фактично поставлених одиниць товару; П - ціна попередньої оплати за одиницю товару згідно п.3.1 договору; ЧПО - частина попередньої оплати, що підлягає поверненню, та одночасно є базою для нарахування на неї відсотків за користування чужими грошовими коштами та штрафу, передбачених в п.4.3.1 договору (п.4.3.2 договору).
Таким чином, положення договору відповідають нормативному регулюванню даних правовідносин.
Відповідно до п.4.3.2 договору в частині визначення строків нарахування та розміру процентів і штрафу є бланкетними та відсилають до відповідних положень п.4.3.1 договору, що відповідає свободі договору (ст.6 ЦК України).
У такий спосіб сторонами погоджено розмір процентів та штрафу, строк їх нарахування, підстави виплати, базу розрахунку, тобто сторони у належний спосіб у письмовій формі погодили усі істотні умови даного зобов`язання (ч.3 ст.180 ГК України).
Таким чином, позивачем правомірно пред`явлено до стягнення 30% річних та 25% штрафу з урахуванням положень п.п.4.3.1, 4.3.2 договору та приписів ст.ст.536, 693 ЦК України. 
Водночас, позивачем при визначенні суми попередньої оплати, яка підлягає поверненню вказано 1 386 000,00грн., тоді як вірно встановлено судом першої інстанції обґрунтована сума і така, що підлягає задоволенню становить 1238907,00грн..
З огляду на викладене та враховуючи поставки відповідачем 1 товару в кількості 400 т на суму 1467093,00грн., колегія суддів апеляційної інстанції вважає вірним висновок суду першої інстанції про зменшення суми попередньої оплати, що підлягає до стягнення, та яка є одночасно базою для нарахування на неї відсотків за користування чужими грошовими коштами та штрафу, передбачених п.4.3.1 договору (п.4.3.2 договору).
Перевіривши здійснений позивачем та місцевим господарським судом розрахунок 30% річних та 25% штрафу, нарахованих за період з 16.07.2019р. по 29.04.2020р., визначивши суму попередньої оплати, яка підлягає поверненню - 1238907,00грн., колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з розрахунками місцевого господарського суду та зазначає, що задоволенню підлягає вимога позивача про стягнення 293478,63грн. - 30% річних та 309726,75грн. – штрафу, нарахованих за вказаний вище відповідний період.
Отже, виходячи із системного аналізу обставин встановлених при розгляді даної справи у їх сукупності та наданих доказів, виходячи із загальних засад, встановлених у ст.3 ЦК України, а саме, справедливості, добросовісності, розумності, колегія суддів погоджується з вірним висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог, а саме, в сумі 1238907,00грн. - попередньої оплати, 293 478,63грн. - 30% річних, 309 726,75грн. - 25% штрафу від суми попередньої оплати, 73172,72грн. - курсової різниці, а в задоволенні позовних вимог щодо стягнення 147093,00грн. - попередньої оплати, 35370,33грн. - 30% річних, 366773,25грн. - 25% штрафу слід йому відмовити.
Судові витрати судом розподілено з урахуванням положень ст.ст.123, 129 ГПК України.
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію ("Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод") та практику Суду (Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини) як джерело права.
Слід також зазначити, що відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010р. у справі "Серявін та інші проти України" Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).
Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказі.
В силу приписів ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Натомість, скаржником не надано достатніх належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст.75, 76 ГПК України на підтвердження своєї правової позиції, викладеної в апеляційній скарзі.
Зважаючи на вказане, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують встановлених обставин справи, не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, а тому не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.
Відповідно до ст.276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За наведених обставин, рішення Господарського суду Вінницької області від 08.12.2020р. у справі №902/521/20 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" - без задоволення.
Керуючись ст.ст.129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд, -
                         
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Вінницької області від 08.12.2020р. у справі №902/521/20 - без змін.
2. Справу №902/521/20   повернути до Господарського суду Вінницької області.
3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в строк та в порядку встановленому ст.ст.287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "11" березня 2021 р.

Головуючий  суддя                                                                      Павлюк І.Ю. 

Суддя                                                                                              Демидюк О.О.  

Суддя                                                                                              Савченко Г.І.