Ухвала
іменем України 
15 лютого 2021 року
м. Київ
справа № 748/131/18
провадження № 51-4880 км 19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінально суду      у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 – ОСОБА_5 на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 13 липня 2018 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду                       від 28 вересня 2020 року,
 встановив:
За вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 13 липня 2018 року  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Мени Чернігівської області, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого, засуджено за частиною 1 статті 121 Кримінального кодексу України (далі – КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 ухвалено обчислювати з моменту затримання в порядку виконання вироку. 
 
Постановлено частково задовольнити цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 . Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 матеріальну шкоду в розмірі         737,10 грн та моральну шкоду в розмірі 30 000 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
За вироком суду  ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні злочину за таких обставин.
25 квітня 2018 року о 09:00  ОСОБА_4 , перебуваючи у квартирі АДРЕСА_2 , під час сварки, що виникла з мотивів раптово виниклих особистих неприязних відносин, діючи умисно та усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки своїх дій, завдав   ОСОБА_6 не менше одного удару рукою в ділянку голови, чим заподіяв потерпілому тяжких тілесних ушкоджень.
Розглядаючи апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_4 , Чернігівський апеляційний суд ухвалою від 26 червня 2019 року вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 13 липня 2018 року змінив. 
Постановив на підставі статті 75 КК звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки та з покладенням на нього обов`язків, передбачених статтею 76 цього Кодексу.
У решті вирок суду першої інстанції залишено без зміни.
Верховний Суд постановою від  18 березня 2020 року вказану ухвалу апеляційного суду від 26 червня 2019 року щодо ОСОБА_4 скасував і призначив новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 28 вересня 2020 року вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 13 липня 2018 року щодо засудженого ОСОБА_4 залишено без зміни.
Верховний Суд ухвалою від 04 січня 2019 року касаційну скаргу захисника залишив без руху та надав строк для усунення недоліків.
09 лютого 2021 року до Верховного Суду надійшла повторна касаційна скарга захисника, в якій він просить змінити вирок місцевого суду від 13 липня 2018 року та ухвалу суду апеляційної інстанції від 28 вересня 2020 року щодо його підзахисного в частині призначеного покарання та вважати ОСОБА_4 засудженим за частиною 1 статті 121 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років і на підставі       статті 75 КК звільнити його від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку. Посилається на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість.
Обґрунтовує тим, що засуджений визнав свою вину, щиро покаявся, під час досудового розслідування і судового розгляду надавав детальні показання щодо обставин події, а також не приховував важливої інформації у кримінальному провадженні, тобто активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення.
При цьому зазначає, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій щодо невизнання засудженим своєї вини у вчиненні інкримінованого злочину, щирого каяття та сприяння розкриттю злочину не відповідають матеріалам кримінального провадження та доказам, дослідженим у судовому засіданні.
Крім того, захисник вказує на неврахування судами тієї обставини, що вчиненню кримінального правопорушення передувала провокативна поведінка потерпілого, який зловживає спиртними напоями.
Також зазначає, що потерпілому відшкодовано шкоду в повному обсязі, що підтверджується квитанцією на суму 16 089,11 грн та копією постанови про закінчення виконавчого провадження щодо примусового відшкодування шкоди, а також заявою потерпілого від 20 грудня 2020 року про отримання ним морального та матеріального відшкодування збитків, завданих засудженим, відсутність претензій до останнього та з проханням пом`якшити засудженому покарання.
До того ж, посилається на добровільне укладення ОСОБА_4 контракту та тривале проходження служби у Збройних силах України з метою захисту територіальної цілісності та незалежності держави.
Водночас вказує на те, що засуджений до початку виконання вироку мав постійне місце мешкання, проживав у цивільному шлюбі, має на утриманні двох неповнолітніх дітей цивільної дружини та двох своїх рідних неповнолітніх дітей від шлюбу і фактично від його доходів та заробітку залежить належне забезпечення цих дітей.
Тому, на думку захисника, засудженому можливо призначити покарання, яке не пов`язане з позбавленням волі, а саме із застосуванням положень статті 75 КК.
Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, зокрема, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Висновків суду щодо фактичних обставин вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 121 КК, та кваліфікації його дій у касаційній скарзі захисник не оспорює та не заперечує. 
Доводи в касаційній скарзі захисника щодо необхідності звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням на підставі статті 75 КК є неспроможними з огляду на таке.
Відповідно до статті 65 КК при призначенні покарання суд має врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно з частиною 1 статті 75 КК, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Так, суд першої інстанції, призначаючи засудженому мінімальне покарання в межах санкції частини 1 статті 121 КК, а саме у виді позбавлення волі на строк 5 років, врахував характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який до кримінальної відповідальності притягається вперше, має постійне місце проживання, де характеризується посередньо, розлучений, від шлюбу має на утриманні неповнолітніх дітей: синів ОСОБА_8 ,                 ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які проживають з його колишньою дружиною, перебуває у цивільному шлюбі, проходить військову службу за контрактом, має громадську відзнаку, за місцем проходження служби характеризується позитивно, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, з 26 квітня 2018 року виконує завдання на лінії бойового зіткнення на глибині ротних опорних пунктів першого ешелону оборони в районі проведення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях.
 
Також судом враховано відсутність пом’якшуючих та обтяжуючих покарання обставин та думку потерпілого, який наполягав на призначенні засудженому покарання, пов’язаного з позбавленням волі.
Крім того, районний суд зважив на досудову доповідь, відповідно до якої, на думку органу пробації, до ОСОБА_4 можливе застосування покарання без позбавлення волі, а ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній. 
Наведені обставини надали суду першої інстанції підстави для висновку, що саме такий вид та розмір покарання засудженому буде достатнім і необхідним для його виправлення й попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. 
Також суд першої інстанції, врахувавши відсутність обставин, що пом`якшують покарання засудженому та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, не знайшов підстав для застосування статті 69 ККз можливістю призначення покарання, нижчого від найнижчої межі, встановленої в санкції статті КК.
При повторному апеляційному розгляді суд апеляційної інстанції, погоджуючись із висновком суду першої інстанції щодо необхідності відбування засудженим реального покарання, врахував в порядку частини 2 статті 439 КПК вказівки касаційного суду та додатково зважив на враховані місцевим судом обставини, які впливають на визначення міри покарання засудженому. 
 
Колегія суддів, вважає, що доводи захисника щодо визнання засудженим своєї вини, його щирого каяття та активного сприяння розкриттю злочину є необґрунтованими, оскільки такі обставини не є безумовними підставами, за яких можливе звільнення засудженого від відбування покарання.
Отже, висновки судів першої та апеляційної інстанцій у колегії суддів не викликають сумнівів, оскільки таке покарання відповідає вимогам статті 65 КК, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів. 
Переконливих доводів щодо зміни судових рішень та призначення засудженому покарання із застосуванням положень статті 75 КК у касаційній скарзі захисника не наведено.
Ухвала ж суду апеляційної інстанції відповідає вимогам статті 419 КК.
Отже, з касаційної скарги захисника та наданих до неї судових рішень Суд не вбачає підстав для її задоволення.
На підставі викладеного, керуючись пунктом 2 частини 2 статті 428 КПК, Суд
 
постановив:
Відмовити захиснику  ОСОБА_5 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою навирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 13 липня 2018 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 28 вересня       2020 року щодо засудженого ОСОБА_4 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:
 
ОСОБА_1                                            ОСОБА_2                                          ОСОБА_3