Справа № 130/893/20
Провадження № 22-ц/801/419/2021
Категорія: 36
Головуючий у суді 1-ї інстанції Порощук П. П.
Доповідач:Голота Л. О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2021 року	Справа № 130/893/20	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
Головуючого судді - Голоти Л. О. (суддя-доповідач), 
суддів Денишенко Т. О., Рибчинського В. П.,
за участі секретаря судового засідання Лучицького А. О.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Вінниця» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію,
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 08 грудня 2020 року, ухвалене у складі судді Порощука П. П., в приміщенні суду в м. Жмеринка, повний текст рішення складено 11 грудня 2020 року,- 
в с т а н о в и в :

У квітні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Енера Вінниця» (далі – ТОВ «Енера Вінниця») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач ТОВ «Енера Вінниця» відповідно до ліцензії від 01 січня 2019 року, наданої постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 429 від 14 червня 2018 року, здійснює діяльність із постачання електричної енергії споживачам. На підставі положень Закону України «Про ринок електричної енергії» та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими постановою НКРЕКП № 312 від 14 березня 2018 року позивачем було розміщено договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (для побутових споживачів) на своєму офіційному веб-сайті. Починаючи з 01 січня 2019 року відповідач ОСОБА_1 приєднався до умов зазначеного договору, здійснивши фактичне споживання електричної енергії та часткову оплату виставлених рахунків. 
Факт постачання електричної енергії відповідачу та її обсяг підтверджується довідкою споживача станом на 15 квітня 2020 року та інформацією оператора системи розподілу АТ «Вінницяобленерго» щодо обсягів спожитої відповідачем електричної енергії наданою у відповідь на запит позивача. 
Заборгованість позивача станом на дату подання позовної заяви до суду становить 29648,64 грн. З метою вжиття заходів досудового врегулювання спору, відповідачу направлено лист - вимогу про сплату зазначеної суми заборгованості за договорами, який був ним отримано 26 лютого 2020 року, однак зазначену заборгованість відповідачем ОСОБА_1 не погашено. 
Виходячи з наведеного, ТОВ «Енера Вінниця» просило стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Енера Вінниця» заборгованість у розмірі 29648,64 грн. за спожиту електричну енергію.
Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 08 грудня 2020 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Енера Вінниця» заборгованість за спожиту електричну енергію в розмірі 29648 (двадцять дев`ять тисяч шістсот сорок вісім) грн. 64 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Енера Вінниця» 2102 (дві тисячі дві) грн. сплаченого судового збору.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач виконав взяті на себе договірні зобов`язання перед відповідачем та здійснив постачання електроенергії для електроустановок на об`єкт споживача, водночас відповідач своїх зобов`язань не виконав та не оплатив за спожиту електроенергію в повному обсязі, чим порушив вимоги Правил роздрібного ринку електричної енергії та умови Договору, а відтак суд приходить до висновку про наявність фактичних та правових підстав для задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги з електроенергії. 
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції,  ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та визнати рішення суду першої інстанції нечинним.
Основними доводами апеляційної скарги є те, що пропозиції (заяви – приєднання) про укладення договору позивач не надсилав відповідачу, а тому не можна вважати, що споживачі автоматично з 01 січня 2019 року приєдналися до нового договору. Також зазначає, що примірник договору наданий позивачем відрізняється від оригіналу договору з печаткою, яку було надіслано відповідачу.
Вказує, що договір є укладеним не з моменту відкриття особового рахунку за об`єктом споживання, а з дати зазначеної споживачем у заяві приєднання. До укладання нового договору діють умови старого договору.
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Енера Вінниця», посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Відзив обґрунтовано тим, що чинна редакція Закону України «Про ринок електричної енергії» не встановлює обов`язок постачальника універсальних послуг, тобто позивача, надсилати побутовим споживачам заяви – приєднання, а підписання споживачем такої заяви – приєднання не є виключною умовою для приєднання до умов Договору постання універсальних послуг. Здійснивши факт споживання електричної енергії та оплату виставлених рахунків, відповідач у належній формі приєднався до умов договору про постачання електричної постачальником універсальних послуг.
У судовому засідання ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.
Представник ТОВ «Енера Вінниця» Топольський А. Й. заперечив проти апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а рішення – суду першої інстанції – без змін.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши підстави апеляційної скарги, Вінницький апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.
У справі встановлено наступні обставини.
01 січня 2019 року між ТОВ «Енера Вінниця» та ОСОБА_1 укладено договір № 20360553 про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (для побутових споживачів) шляхом приєднання відповідача до умов публічного договору приєднання.
Станом на 28 квітня 2020 року відповідач має заборгованість за спожиту електричну енергію у розмірі 29648,64 грн, що підтверджується детальною довідкою споживача станом на 15 квітня 2020 року та інформацією (з додатками) оператора системи розподілу АТ «Вінницяобленерго» щодо обсягів спожитої відповідачем електричної енергії, наданою у відповідь на запис позивача /а. с. 31-34/. 
Відповідачу направлено позивачем лист-вимогу № 373/2020 від 20 лютого 2020 року про сплату заборгованості за спожиту електричну енергію /а. с. 53-55/.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач виконав взяті на себе договірні зобов`язання перед відповідачем та здійснив постачання електроенергії для електроустановок на об`єкт споживача, водночас відповідач своїх зобов`язань не виконав та не оплатив за спожиту електроенергію в повному обсязі, чим порушив вимоги Правил роздрібного ринку електричної енергії та умови Договору, а відтак наявні правові підстави для задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги з електроенергії. 
Перевіряючи рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що висновок місцевого суду про задоволення позовних вимог ґрунтується на обставинах справи, зроблений за правильного застосування норм матеріального та процесуального права.
Відносини, пов`язані з постачанням електричної енергії регулюються Законом України «Про ринок електричної енергії» № 2019-VIII від 13 квітня 2017 року, зі змінами та іншими нормативно-правовими актами, зокрема Правилами роздрібного ринку електричної енергії, що затвердженні постановою НКРЕКП від 14 березня 2018 року № 312.
ТОВ «Енера Вінниця» здійснює господарську діяльність з постачання електричної енергії юридичним та фізичним (побутовим) споживачам відповідно до отриманої ліцензії (постанова НКРЕКП від 14 червня 2018 року № 429), починаючи з 01 січня 2019 року.
Відповідно до абзацу 4 пункту 13 розділу XVII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ринок електричної енергії» електропостачальник, який отримав ліцензію на провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії, упродовж трьох років з 1 січня 2019 року виконує функції постачальника універсальних послуг на закріпленій території.
Згідно частини четвертої статті 63 Закону України «Про ринок електричної енергії» договір про постачання універсальних послуг є публічним договором приєднання та розробляється постачальником універсальної послуги на підставі типового договору, форма якого затверджується регулятором. Постачальник універсальних послуг розміщує договір постачання універсальних послуг на своєму офіційному веб-сайті.
Відповідно до абзацу 4 пункту 13 розділу XVII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ринок електричної енергії» фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунка постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної енергії.
Отже, чинна редакція Закону України «Про ринок електричної енергії» не встановлює обов`язок постачальника універсальних послуг, тобто позивача, надсилати побутовим споживачам заяви – приєднання, а підписання споживачем такої заяви – приєднання не є виключною умовою для приєднання до умов Договору постання універсальних послуг. Здійснивши факт споживання електричної енергії та оплату виставлених рахунків, відповідач у належній формі приєднався до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг.
Факт поживання електричної енергії відповідачем та часткової оплати виставлених рахунків позивачем доведено у суді першої інстанції та підтверджено доказами, що містяться у справі.
На виконання зобов`язань України щодо Третього енергетичного пакета ЄС та запровадженням нової моделі ринку електричної енергії, відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії», з метою вжиття заходів для відокремлення оператора системи розподілу від виробництва, передачі, постачання електричної енергії шляхом створення відповідних суб`єктів господарювання, у порядку визначеному абзацами 1-5, 21 пункту 13 розділу XVII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ринок електричної енергії», постачальник електричної енергії за регульованим тарифом (тобто попередній постачальник АТ «Вінницяобленерго») втратив право на провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом з 01 січня 2019 року, а ТОВ «Енера Вінниця» набуло право на постачання електричної енергії та регульованим тарифом з 01 січня 2019 року, зокрема й на постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, а отже побутові споживачі, які продовжили фактичне споживання електричної енергії, починаючи з 01 січня 2019 року є такими, що приєднались до умов публічного договору приєднання про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг.
Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність позовних вимог та наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь ТОВ «Енера Вінниця» заборгованість за спожиту електричну енергію в розмірі 29648 (двадцять дев`ять тисяч шістсот сорок вісім) грн. 64 коп..
У той же час, відповідачем не надано доказів на підтвердження своїх заперечень, наданий позивачем розрахунок не спростовано.
Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не було надіслано відповідачу пропозицію укласти договір (заяви-приєднання) суд апеляційної інстанції не вважає такими, що дають правові підстави для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки на момент приєднання відповідача до умов договору, тобто вчинення споживачем дій, що засвідчують його бажання укласти договір, починаючи з січня 2019 року та до набрання законної сили змін до пункту 2 постанови НКРЕКП від 14 березня 2018 року № 312 (27 липня 2019 року), діяла попередня редакція постанови НКРЕКП від 14 березня 2018 року № 312, відповідно до якої пункт 2 викладно було в наступній редакції «Укладення договорів між споживачами та іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії відповідно до вимог Правил здійснюється до 01 грудня 2018 року шляхом приєднання споживачів до публічних договорів приєднання (договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, відповідних договорів про постачання електричної енергії) на умовах чинних договорів про постачання електричної енергії та про користування електричною енергією, укладених з відповідними постачальниками електричної енергії за регульованим тарифом, шляхом подання заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку до цієї постанови».
Пунктом 8 постанови НКРЕКП від 14 березня 2018 року № 312 передбачено, що договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг укладається шляхом приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, опублікованого в засобах масової інформації та на веб-сайті постачальника, шляхом оплати рахунка, отриманого від постачальника універсальної послуги, або фактичного споживання будь-яких обсягів електричної енергії, або підписання заяви-приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг.
Таким чином, на момент виникнення правовідносин, пов`язаних з постачанням електричної енергії відповідачу діла редакція постанови НКРЕКП від 14 березня 2018 року № 312, пункт другий якої передбачав подання відповідних заяв-приєднань до 01 грудня 2018 року.
Згідно з частиною четвертою статті 63 Закону України «Про ринок електричної енергії» договір про постачання універсальних послуг є публічним договором приєднання та розробляється постачальником універсальної послуги на підставі типового договору, форма якого затверджується регулятором. Постачальник універсальних послуг розміщує договір постачання універсальних послуг на своєму офіційному веб-сайті.
Постановою НКРЕКП від 14 березня 2018 року № 312 затверджено типовий договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, який є додатком № 6 ПККЕЕ.
На виконання вимог Закону України «Про ринок електричної енергії» , позивачем розміщено договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг на своєму офіційному веб-сайті.
Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Відповідно до п.3.2.12. Постанови № 312 Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 року « Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії» договір про постачання електричної енергії споживачу є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, та вважається укладеним з дати відкриття особового рахунка за об`єктом споживача або внесення змін до такого особового рахунка, про що споживач інформується у передбаченому договором порядку.
Таким чином, почавши здійснювати господарську діяльність з постачання електричної енергії юридичним та фізичним споживачам, відповідно до отриманої ліцензії (постанова НКРЕКП від 14.06.2018 року№ 429 ) та отримавши особистий рахунок за об`єктом відповідача з 01.01.2019 року, позивач вірно вважав, що договір між позивачем та ОСОБА_1 є укладеним саме з 01.01.2019 року.
Про наявність обов`язку споживача оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувались ними при відсутності договору про надання таких послуг, неодноразово зазначалось у правових позиціях сформованих у постановах ВСУ від 26.04.2016 року у справі № 6-2951цс15 та у постанові ВС від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16 (провадження № 61-26204св18).
Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильні висновки суду першої інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що зазначені в апеляційній скарзі аргументи суттєвими не являються та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, - 

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 08 грудня 2020 року у даній справі залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя Л. О. Голота
       
Судді: Т. О. Денишенко 

В. П. Рибчинський 

Повний текст постанови складено 03 березня 2021 року.