ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 596/862/20	Головуючий у 1-й інстанції Лисюк І.О. 	
Провадження № 22-ц/817/77/21 	Доповідач - Щавурська Н.Б.	
Категорія - 304000000 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2021 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Щавурська Н.Б. 
суддів -  Сташків Б. І., Хома М. В., 
секретаря - Стецюк М.А. 
сторін - представника позивача ОСОБА_1 - адвоката
Башуцького І.Я., представника відповідача АТ КБ
“Приватбанк” - адвоката Панькова О.П., 

розглянувши у відкритому провадженні апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку “Приватбанк” на рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 06 жовтня 2020 року, постановлене суддею Лисюк І.О. в цивільній справі № 596/862/20 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку “Приватбанк”, третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 про визнання іпотеки припиненою, 

ВСТАНОВИВ:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що нею належним чином та в повному обсязі згідно з рішенням Гусятинського районного суду від 06 липня 2012 року виконано зобов`язання за кредитним договором від 13.06.2008 року та повернуто Банку заборгованість по кредиту в сумі 166 934, 26 грн, що на 43 198, 88 грн перевищує суму, стягнуту вищевказаним судовим рішенням. Факт відсутності у неї будь-якої заборгованості перед Банком встановлено, в тому числі, й таким, що набрало законної сили рішенням Гусятинського районного суду від 16.07.2019 року в справі за позовом Банку до неї про стягнення заборгованості. Не зважаючи на те, що основне зобов`язання за кредитним договором припинилося шляхом його виконання нею в повному обсязі, наслідком чого є припинення іпотеки, Банк всупереч вимогам ст. 4 ЗУ “Про іпотеку” відмовляється від виконання протягом 14 днів з дня повного погашення нею заборгованості свого обов`язку щодо звернення до державного реєстратора з заявою про припинення державної реєстрації іпотеки. 
Рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області від 06 жовтня 2020 року позов задоволено. Визнано припиненою іпотеку за договором іпотеки, укладеним 17 червня 2008 року між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ “Приватбанк”, посвідченим приватним нотаріусом Гусятинського районного нотаріального округу Ціцінським І.В., зареєстрованим в реєстрі за № 1513. Стягнуто з АТ КБ “ПриватБанк” на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000 грн, витрати зі сплати судового збору в розмірі 840 грн 80 коп.
В апеляційній скарзі АТ КБ “ПриватБанк” просить скасувати рішення суду, вважаючи його незаконним, прийнятим з порушенням норм процесуального і матеріального права, з неповним встановленням обставин справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи та постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на безпідставність висновків суду першої інстанції в частині виконання позивачем свого зобов`язання за договором кредиту в повному обсязі, оскільки рішенням Гусятинського районного суду в цивільній справі № 1904/977/2012 за позовом Банку до ОСОБА_1 було стягнуто заборгованість з останньої шляхом звернення стягнення на заставлене відповідно до договору іпотеки № 1513 від 17.06.2008 року майно, однак з матеріалів справи не вбачається, що дане рішення було виконано в зазначений у ньому спосіб, і зокрема, майно, на яке було звернуто стягнення було фактично стягнуте/реалізоване, а заборгованість погашена в повному обсязі.
Звертає увагу на ненадання судом належної правової оцінки тій обставині, що дія кредитного договору не була припинена судовим рішенням; останній не був розірваний, а відтак його дія для сторін продовжується.
Крім цього, факт здійснення позивачем платежів на виконання судового рішення впродовж тривалого часу (з 12.02.2012 року до 29.05.2018 року), на його думку, не свідчать про належне та своєчасне виконання стороною договору його умов і своєчасне виконання рішення суду, та надає право Банку нарахувати й стягнути відсотки та інфляційні втрати відповідно до вимог ст. 625 ЦК України за період невиконання рішення суду, що в свою чергу не свідчить про припинення зобов`язання за кредитним договором, і як наслідок — про припинення іпотеки, як зобов`язання похідного від основного.
З урахуванням того, що позовні вимоги про припинення кредитного договору в даній справі не заявлялися й відповідні судові експертизи на предмет наявності чи відсутності заборгованості не проводилися, вважає недоведеним факт повного та належного виконання позивачем умов кредитного договору. Натомість факт наявності заборгованості за кредитним договором, на його думку, стверджується виписками по рахунках позичальника та розрахунком заборгованості, долученими до апеляційної скарги, які не подавалися суду першої інстанції з причини, що про підстави відмови в позові Банк дізнався лише зі змісту судового рішення, а в ході розгляду справи судом першої інстанції такі докази від нього не вимагалися.
На думку апелянта, враховуючи наявність заборгованості за кредитним договором (внаслідок несвоєчасного виконання умов кредитного договору та невиконання рішення суду) відсутні правові підстави для визнання зобов`язань за кредитним договором виконаними, а договір іпотеки — припиненим.
Додатково звертає увагу на те, що рішення Гусятинського районного суду від 16 липня 2019 року в справі № 596/2038/16-ц, яким у позові Банку до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено, жодним чином не свідчить про повне та належне виконання умов кредитного договору, що забезпечений іпотекою.
Вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку щодо припинення зобов`язання за кредитним договором та наявності підстав для припинення іпотеки.
У своєму відзиві ОСОБА_1 відносно задоволення апеляційної скарги заперечує, вважаючи її необґрунтованою, а рішення суду законним, прийнятим у відповідності до норм права. 
Зазначає, що позичальником ОСОБА_6 було у повному обсязі та належним чином виконано основне зобов`язання за кредитним договором від 13.06.2008 року № ТЕСМОА0000000033, строк дії якого закінчився 14 березня 2012 року в зв`язку завершенням встановленого договором тридцятиденного строку після отримання 13.02.2012 року боржником вимоги банку про дострокове стягнення суми боргу в розмірі 123 735, 38 грн, в зв`язку з чим, зобов`язання за вказаним договором є припиненим. Факти зміни стору виконання зобов`язання за кредитним договором та повернення Банку позичальником ОСОБА_7 коштів в сумі 166 934, 26 грн після прийняття рішення в справі про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором встановлено таким, що набрало законної сили рішенням Гусятинського районного суду від 16.07.2019 року, яким у позові Банку до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором кредиту відмовлено. Тому, з урахуванням вимог ст. 17 ЗУ “Про іпотеку”, яка однією з підстав припинення іпотеки передбачає виконання основного зобов`язання, вважає, що іпотека, якою було забезпечено виконання основного зобов`язання припинилася. Разом з тим, оскільки, незважаючи на те, що забезпечене іпотекою основне зобов`язання за кредитним договором позичальником виконано у повному обсязі, а зобов`язання Іпотекод`авця за договором іпотеки, яке є похідними від основного зобов`язання, припинено, Банк не вчинив передбачених ч. 2 ст. 4 ЗУ “Про іпотеку” дій щодо звернення впродовж 14 днів з дня погашення боргу до державного реєстратора з відповідною заявою про державну реєстрацію припинення іпотеки.
У судовому засіданні представник позивача АТ КБ “ПриватБанк” адвокат Паньков О.П.. апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на доводи, викладені в ній; просив її задовольнити. 
Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Башуцький І.Я. апеляційної скарги не визнав з підстав, наведених у письмовому відзиві; просив залишити її без задоволення.
Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з таких підстав. 
Судом встановлено, що 13 червня 2008 року між ЗАТ КБ “Приват Банк”, правонаступником якого є ПАТ КБ “Приват Банк”, а в подальшому АТ КБ “Приват Банк” та позичальником ОСОБА_6 було укладено кредитний договір за № ТЕСNGA0000000033 (а.с. 5-7).
Згідно п. 8.1 кредитного договору банк зобов`язався надати позичальнику ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 112 020, 00 грн шляхом видачі готівки через касу на строк до 13.06.2023 року включно у вигляді не поновлюваної лінії, з них: 90 000,00 грн на споживчі цілі - купівлю житла; 2 700 грн - на сплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту; 757, 50 грн - на страхування майна; 450, 00 грн — на особисте страхування, а також 18 112, 50 грн - на сплату страхових платежів. Умовами кредитного договору передбачено сплату відсотків за користування кредитом у розмірі 1,67 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3, 00 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 5,04% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, що дорівнює сумі залишку коштів між сплаченими позичальником на день здійснення моніторингу коштами і нарахованими банком на останній термін спати.
13 червня 2008 року з метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов`язань ОСОБА_6 за кредитним договором № ТЕСNGA0000000033 від 13 червня 2008 року між Банком та ОСОБА_5 було укладено договір поруки № б/н, відповідно до умов якого ОСОБА_5 , як поручитель, зобов`язався відповідати перед Банком за виконання зобов`язань ОСОБА_7 , що випливають з вищевказаного кредитного договору (а.с. 28).
Також, належне виконання ОСОБА_7 зобов`язань за вищевказаним кредитним договором було забезпечено іпотекою нерухомого майна, належного на праві власності ОСОБА_1 , згідно договору іпотеки від 17.06.2008 року (а.с. 8-9). 
Таким, що набрало законної сили рішенням Гусятинського районного суду від 06 липня 2012 року в цивільній справі № 1904/977/2012, позов ПАТ КБ “Приватбанк” до ОСОБА_7 , ОСОБА_1 про звернення стягнення на заставлене майно та виселення задоволено частково. Стягнуто заборгованість за кредитним договором № TECNGA0000000033 від 13.06.2008 року в розмірі 123 735, 38 грн шляхом звернення стягнення на заставлене відповідно до договору іпотеки № 1513 від 17.06.2008 року майно, а саме: на житловий будинок, загальною площею 69 кв.м, що розташований за адресою АДРЕСА_1 , який належить на праві власності ОСОБА_1 , шляхом продажу вказаного майна ПАТ КБ “ПриватБанк”з укладенням від імені відповідачів договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах та організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ “Приватбанк” всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки (а.с. 49-50).
Таким, що набрало законної сили рішенням Гусятинського районного суду від 20 листопада 2018 року в цивільній справі № 596/199/17, задоволено позов ОСОБА_5 про визнання поруки припиненою. Визнано припиненою поруку ОСОБА_5 за договором поруки від 13 червня 2008 року, укладеним між ЗАТ КБ “Приват Банк” та ОСОБА_5 (а.с. 129-134, 142-145).
Таким, що набрало законної сили рішенням Гусятинського районного суду від 16 липня 2019 року в цивільній справі 596/2038/16-ц, у задоволенні позову ПАТ КБ “ПриватБанк” до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено. Судом встановлено, що звернувшись до суду з позовом про стягнення заборгованості, який рішенням суду від 06 липня 2012 року задоволено у повному обсязі та стягнуто на користь банку заборгованість у розмірі 123 735, 38 грн шляхом звернення стягнення на заставлене відповідно до договору іпотеки № 1513 від 17.06.2008 року майно, позивач реалізував своє право на пред`явлення вимоги в порядку частини другої статті 1050 ЦК України, чим змінив строк виконання в повному обсязі кредитного зобов`язання відповідача. З огляду на те, що ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду із позовною заявою про стягнення кредитної заборгованості, тобто пред`явив до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, у позивача припинилося право нараховувати проценти за кредитом, після чого позивач не вправі здійснювати нарахування таких процентів, пені і штрафів. ОСОБА_3 , в період із 12.02.2012 по 29.05.2018 року, повернуто Банку заборгованість по кредиту на загальну суму 166 934 грн 26 коп., що підтверджується випискою Банку з рахунку № НОМЕР_1 по кредитному договору.
Згідно вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
У відповідності до ч. 1 ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). 
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).
Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи ( ст. 575 ЦК України).
Закон України «Про іпотеку» є спеціальним законом щодо врегулювання правовідносин з приводу іпотечного майна.
Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
У відповідності до ч. 5 ст. 3 ЗУ «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.
Згідно вимог ст. 17 ЗУ «Про іпотеку» серед переліку підстав припинення іпотеки зазначається така, як припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору.
Згідно вимог ст. ст. 12, 33 ЗУ «Про іпотеку» одним зі способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки.
Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Пунктом 30 Договору іпотеки від 17 червня 2008 року, укладеного між сторонами, передбачено, що термін дії договору – до повного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором та всіма додатковими угодами до нього.
Згідно вимог з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.
Свого права на стягнення платежів на підставі ст. 625 ЦК України АТ КБ “Приват Банк” не реалізувало.
Відповідно до ч. 3 ст. 1049 ЦК України грошова позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалась, на банківський рахунок позикодавця.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що боржником виконано зобов`язання за кредитним договором № ТЕСNGA0000000033 від 13 червня 2008 року.
Колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції, як таким, що зроблений з урахуванням вимог законів, що регулюють спірні правовідносини та відповідає наявним у справі доказам.                                
Встановивши, що ОСОБА_3 виконала свої зобов`язання за кредитним договором № ТЕСNGA0000000033 від 13 червня 2008 року шляхом сплати після прийняття судового рішення у справі № 1904/977/2012 коштів на загальну суму 166 934 грн 26 коп., в той час як визначений судовим рішенням розмір усієї стягнутої достроково заборгованості складав 123 735 грн 38 коп., й дана обставина встановлення таким, що набрало законної сили рішенням суду від 16 липня 2019 року в цивільній справі 596/2038/16-ц, а тому в силу вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, прийшов до вірного висновку, що зобов`язання за кредитним договором припинилося, наслідком чого є відповідно й припинення іпотеки.
Доводи апеляційної скарги АТ КБ “ПриватБанк” в частині безпідставності висновків суду першої інстанції щодо виконання позивачем свого зобов`язання за договором кредиту в повному обсязі з посиланням на те, що рішення Гусятинського районного суду в цивільній справі № 1904/977/2012 за позовом Банку до ОСОБА_1 яким визначено конкретний спосіб стягнення заборгованості за кредитом не виконано (звернення стягнення на заставлене за договором іпотеки майно не відбулося), колегія суддів відхиляє, оскільки з урахуванням встановленої судом обставин добровільного виконання у період з 12.02.2012 року до 29.05.2018 року рішення суду позичальником, правова підстава звертати стягнення на іпотечне майно відсутня.
Відхиляє колегія суддів і доводи апеляційної скарги відповідача в частині ненадання судом належної правової оцінки тій обставині продовження строку дії договору з посиланням на відсутність судового рішення про його припинення (згідно якого договір був би розірваний), оскільки з урахуванням того, що Банк скористався передбаченим законом правом на дострокове стягнення усієї суми заборгованості, з приводу чого існує таке, що набрало законної сили рішення Гусятинського районного суду в цивільній справі № 1904/977/2012, дія кредитного договору припинилася.
Доводи апеляційної скарги що стосуються неврахування судом факту неналежного та несвоєчасного виконання стороною договору його умов і рішення суду з посиланням на тривалий період (з 12.02.2012 року до 29.05.2018 року) повернення ОСОБА_3 боргу, і як наслідок — наявності в Банку права нарахування й стягнення відсотків та інфляційних втрат відповідно до вимог ст. 625 ЦК України за період невиконання рішення суду, що в свою чергу не свідчить про припинення зобов`язання за кредитним договором, і як наслідок — про припинення іпотеки, колегія суддів відхиляє, оскільки наслідки несвоєчасного виконання рішення суду у вигляді наявності в банку права на застосування вимог ст. 625 ЦК України, як підстава відповідальності, не були забезпечені іпотечним договором, укладеним з позивачем, і таким правом Банк на час розгляду даної справи не скористався. Крім цього, як встановлено судом, сума повернутого боржником ОСОБА_3 за кредитним договором заборгованості згідно судового рішення значно перевищує суму такої, стягнуту останнім (на 43 198, 88 грн).
Підлягають відхиленню й доводи апеляційної скарги в частині недоведеності факту повного та належного виконання позивачем умов кредитного договору з посиланням на відсутність у даній справі позовних вимог про припинення кредитного договору й не проведення судом відповідних експертиз на предмет наявності чи відсутності заборгованості, оскільки на наявності таких, що набрали законної сили рішень суду в інших цивільних справах, про які згадувалось вище та якими встановлено факт виконання позичальником судового рішення і повернення боргу в розмірі, більшому, ніж даним рішенням було встановлено, відсутніми були правові підстави проводити в даній справі буль-які експертизи.
У відповідності до ч.1 ст. 374 Цивільного процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи те, що Гусятинським районним судом дана належна оцінка наявним у матеріалах справи доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, їх не спростовують, колегія суддів вважає, що підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.        
Керуючись ст.ст. 35 ч.ч. 1, 3; 259 ч.ч. 1, 2, 6, 8; 374 ч. 1 п. 1; 375 ч. 1; 381 ч.ч. 1, 3; 382 ч.ч. 1, 2; 384 ч. 1; 389 ч. 1 п. 1; 390 ч. 1 Цивільного процесуального кодексу України, суд 

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку “Приватбанк” — залишити без задоволення.
Рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 06 жовтня 2020 року — залишити без змін.
Судові витрати покласти на сторони в межах, ними понесених.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції в особі Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 
Дата складання повного судового рішення 18 січня 2021 року.

Головуючий 
Судді