ПОСТАНОВА
Іменем України

29 січня 2021 року 
Київ
справа №460/3084/20
адміністративне провадження №К/9901/35197/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Бевзенка В.М. та Коваленко Н.В., розглянувши у письмовому провадженні у касаційному порядку адміністративну справу № 460/3084/20
за позовом ОСОБА_1 
до Міністерства оборони України,
третя особа Рівненський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки,
про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій,
за касаційною скаргою Міністерства оборони України
на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 30 липня 2020 року (у складі судді Н.В. Друзенко) та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 листопада 2020 року (у складі колегії суддів: Кухтея Р.В., Шинкар Т.І., Онишкевича Т.В.),
У С Т А Н О В И В :
Короткий зміст позовних вимог
У квітні 2020 року ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України (далі – відповідач, Міноборони), за участю третьої особи - Рівненського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі – третя особа), в якому просив:
- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням III групи інвалідності після звільнення з військової служби, внаслідок виконання обов`язків військової служби;
- зобов`язати призначити і виплатити одноразову грошову допомогу у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи, у зв`язку з настанням інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії. 
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що 09 червня 2016 року йому вперше встановлено ІІІ групу інвалідності у зв`язку із захворюванням (пораненням, контузією), пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, у зв`язку з чим у нього виникло право на отримання одноразової грошової допомоги внаслідок виконання ним обов`язків військової служби відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі – Закон № 2011-XII), Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військово-зобов`язаних та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів № 975 від 25 грудня 2013 року (далі – Порядок № 975), та інших нормативно-правових актів у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму встановленого законом для працездатних осіб на день встановлення інвалідності. Після надіслання численних запитів в архіви з метою отримання необхідних підтверджуючих поранення документів, позивач звернувся до Рівненського об`єднаного міського військового комісаріату із заявою та документами, які вдалося зібрати, з метою отримання вищезазначеної одноразової грошової допомоги.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 30 липня 2020 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 листопада 2020 року, позовні вимоги задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо нерозгляду у встановлений спосіб та неприйняття рішення по заяві позивача та доданих до неї документів щодо призначення та виплати йому одноразової грошової допомоги, як інваліду ІІІ групи, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
Зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 і додані до неї документи та прийняти рішення про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, як інваліду ІІІ групи, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії відповідно до Закону №2011-XII та до Порядку № 975, а також нарахувати і виплатити йому вказану одноразову грошову допомогу.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що законодавець чітко встановив обов`язок Міністерства оборони України прийняти рішення про виплату одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, інвалідність яких настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ними обов`язків військової служби або рішення про відмову у призначенні такої одноразової грошової допомоги, та при цьому приписами Порядку № 975 не передбачено можливість повернення заявникові документів на доопрацювання. Тому, повертаючи позивачеві документи на доопрацювання, чим фактично відмовлено у призначенні та виплаті позивачу відповідної грошової допомоги, відповідач діяв не у спосіб та не у порядку, передбаченому законом. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
Не погоджуючись з рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 30 липня 2020 року та постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 листопада 2020 року, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права Міністерство оборони України звернулося з касаційною скаргою до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, в якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Касаційна скарга подана 17 грудня 2020 року.
Ухвалою Верховного Суду від 30 грудня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі №460/3084/20, витребувано адміністративну справу та запропоновано сторонам надати відзив на касаційну скаргу.
СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що згідно архівної довідки Федеральної державної комунальної установи «Центральний архів Міністерства оборони Російської Федерації» №4/85217 від 19 липня 2016 року, ОСОБА_1 призваний 13 квітня 1987 року Володимирецьким РВК Рівненської області та проходив службу у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 з 09 листопада 1987 року (наказ № 309) по 28 січня 1989 року (наказ № 21) за спеціальністю «водій», у військовому званні «рядовий»; з 18 лютого 1980 року по 27 січня 1989 року у складі Військової частини польова пошта НОМЕР_1 приймав участь в бойових діях на території Республіки Афганістан.
Проходження військової служби у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 з листопада 1987 року по січень 1989 року підтверджується   відмітками у військовому квитку ОСОБА_1  серія НОМЕР_2 .
За даними вищевказаного військового квитка, ОСОБА_1 за час служби були присвоєнні такі військові звання: рядовий; молодший сержант; сержант; старший сержант; старшина.
Завершення військової служби у званні «старшина» підтверджено також контрольними талонами мобілізаційного припису.
Також у військовому квитку наявна відмітка про те, що маючи спеціальність водія, ОСОБА_1 пройшов перепідготовку з 05 липня 1987 року по 20 липня 1987 року та був допущений до управління БТР-70.
Крім цього, наявні записи про нагороди, а саме: нагороджений медаллю «За бойові заслуги» - указ ПВС від 08 грудня 1988 року; нагороджений медаллю «Воїну-інтернаціоналісту від вдячного Афганського народу» - указ ПРА №240.
Архівною довідкою Центрального архіву Міністерства оборони РФ №11/133992 від 08 жовтня 2007 року підтверджується, що ОСОБА_1 був нагороджений: медаллю «За бойові заслуги» - указ ПВС СРСР від 08 грудня 1988 року, посвідчення НОМЕР_3 ; медаллю «За відвагу» - указ ПВС СРСР від 24 травня 1989 року, посвідчення НОМЕР_4 .
Згідно даних Центрального архіву і Головного управління кадрів Міноборони РФ Романік А.Ф. був нагороджений медаллю «За бойові заслуги» (указ ПВС СРСР від 08 грудня 1988 року, посвідчення НОМЕР_3 ) та медаллю «За відвагу» (указ ПВС СРСР від 24 травня 1989 року).
При цьому, дані про вручення медалі «За відвагу» були відсутні, з огляду на що, лише у 2005 році було прийнято рішення щодо організації вручення ОСОБА_1 вказаної нагороди.
У відповідь на анкету-запит Рівненського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки № ВЗ/5463 від 01 серпня 2016 року, Федеральна державна комунальна установа «Центральний архів Міністерства оборони Російської Федерації» 01 листопада 2016 року надала довідку Центрального архіву Міністерства Оборони РФ, якою, зокрема, підтвердила, що в Указі Президії Верховної Ради СРСР від 24 травня 1989 значиться: “…нагородити : по Сухопутним військам медаллю «За відвагу» … ОСОБА_1 - рядового…». Основа : ЦА МО РФ, фонд 33, опис 1/12917с, справа 467, аркуш 73. В нагородному листі до Указу Президії Верховної Ради СРСР від 24 травня 1989 року, по якому ОСОБА_1 , 1969 року народження, нагороджений медаллю «За відвагу» в спеціальності механіка водія БТР 117 окремого інженерно-саперного батальйону спеціального мінування 45 інженерно-саперного полку, зазначено: «… Так, з 21 листопада по 03 грудня 1988 року приймав участь в складі 1-ї роти спеціального мінування 1117 ОІБСМ в бойовій операції по розмінуванню базових районів бунтівників в провінції Кабул. Так, з 27 листопада 1988 року рота спеціального мінування в який знаходився водій рядовий ОСОБА_1 висувалась колоною в район бойових дій потрапила під обстріл мінометного вогню. В результаті обстрілу була підбита одна машина через яку зупинилася вся колона і всій колоні загрожувала небезпека. Але своїми чіткими і рішучими діями рядовий ОСОБА_1 пробрався до цієї машини на БТРі і зіштовхнув її у прірву, тим самим звільнив шлях всій колоні і колона без втрат особового складу дісталася до району бойових дій…”. Основа: ЦА МО РФ, фонд 33, опис 1/12917с, справа 470, аркуш 356.
ОСОБА_1 має посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_5 від 25 лютого 1997 року.
Згідно висновку спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи № 856/Ж від 01 квітня 2016 року, при огляді ОСОБА_1 виявлено: в тім`яній ділянці справа 2х1,8 см., в лобно-скроневій ділянці зліва 0,3х0,2 см., на лівій бічній поверхні шиї в середній третині 0,8х0,2 см., на тилі лівої кисті в проекції середньої третини 2 п`ясної кістки 2х0,3 см., в підлопатковій ділянці справа 1,5х3 см., на переднєвнутрішній поверхні лівої гомілки у верхній третині 2х0,3 см. Розташовуються м`які, білосуваті, звивистої та невизначеної форми, западаючі по відношенню до оточуючої шкіри рубці, вказаних розмірів. За висновком спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи, описані рубці є наслідком загоєння ран, що могли утворитися внаслідок осколочних поранень, які виникли внаслідок розривної дії снаряду, могли бути спричинені в період проходження служби під час виконання бойових дій в 1988 році.
Згідно витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв №1507 від 06 квітня 2016 року, вогнепальні осколкові поранення голови, лівої руки, спини, лівої ноги, ЗЧМТ (контузія, 1988 рік) колишнього військовослужбовця ОСОБА_1 , 1969 року народження, наслідком яких стали множинні шкіряні рубці в зазначених анатомічних областях, що підтверджується висновком спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи № 856/ж від 01 квітня 2016 року, та які у подальшому призвели до розвитку захворювань: Стійких залишкових явищ перенесеної ЗЧМТ (1988 рік, контузія головного мозку) у вигляді післятравматичної та дисциркуляторної енцефалопатії ІІ-ІІІ ступеню, прогресуючий, кризовий перебіг з вираженим церебростенічним синдромом, двобічною пірамідною недостатністю, вегето-судинною дисфункцією, частими (1-2 рази на тиждень) судинними кризами змішаного характеру (лікворо-гіпертензивні, вертебро-базилярні), мнестичним зниженням, емоційно-вольовою нестійкістю; Післятравматичний церебральний арахноїдит з вираженим лікворо-гіпертензивним синдромом, вираженим вестибуло-атактичним синдромом - центральною вестибулярною дисфункцією ІІ-ІІІ ступеню, стійко вираженим цефалгічним синдромом: Хронічна вертеброгенна попереково-крижова радикулопатія (L5-S1) з больовим синдромом, що підтверджується військово-обліковими та медичними документами, - поранення, травма, контузія, захворювання, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
З 11 травня 2016 року позивачу встановлена ІІІ група інвалідності у зв`язку із захворюванням (пораненням, контузією), пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, що підтверджується довідкою МСЕК від 13 червня 2016 року, серія АВ № 0396992.
Після цього ОСОБА_1 звернувся до Рівненського об`єднаного міського військового комісаріату (в подальшому назву змінено на Рівненський об`єднаний міський територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, скорочено – ІНФОРМАЦІЯ_1 ) для підготовки подачі документів з метою отримання одноразової грошової допомоги, відповідно   до постанови Кабінету КМУ № 975. При цьому, позивачем було надано усі зібрані ним особисто архівні довідки і відповіді на анкети-запити до усіх можливих архівних філіалів (крім вже зазначених вище).
Серед вказаних відповідей наявна в тому числі відповідь філіалу військово-медичних документів Центрального архіву Міністерства оборони РФ №6/3/0-251 від 12 травня 2017 року, за змістом якої в колекції історій хвороб воїнів-інтернаціоналістів Афганістану, які зберігаються в архіві історії хвороби ОСОБА_1 немає. При цьому, вказано, що документи групового обліку поранених і хворих медпункту в/ч пп НОМЕР_6 (Чарикар, Джабаль-ус-Сірадж РА), МПП в/ч пп НОМЕР_1 (Чарикар РА) на зберігання в архів взагалі не надходили.
18 травня 2018 року за вих. № 13/570 документи заявника за його наполяганням були направлені Рівненським обласним військовим комісаріатом до Департаменту Фінансів Міністерства оборони України для розгляду в комісії та прийняття відповідного рішення.
08 жовтня 2018 року Департамент фінансів Міністерства оборони України листом за № 248/316/1856 повернув документи ІНФОРМАЦІЯ_2 , вказавши, що оскільки до пакету документів не надано копію довідки, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), то матеріали не можуть бути поданими на розгляд Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум.
Не погоджуючись з такими діями і рішеннями Міністерства оборони України ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 18 червня 2019 року у справі № 460/515/19 позов ОСОБА_1 було задоволено частково. Зобов`язано Міністерство оборони України призначити і виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу як інваліду ІІІ групи, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії відповідно до Закону №2011-XII та Порядку № 975. У задоволенні решти вимог – відмовлено.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 серпня 2019 року рішення суду першої інстанції від 18 червня 2019 року у справі № 460/515/19 скасовано та ухвалено нове, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправними дії Міністерства оборони України в частині повернення на доопрацювання документів ОСОБА_1 щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги як інваліду ІІІ групи та зобов`язано Міністерство оборони України розглянути заяву ОСОБА_1 та додані документи щодо призначення та виплати одноразової грошову допомоги і прийняти рішення. У задоволенні решти позовних вимог – відмовлено.
На виконання постанови суду апеляційної інстанції комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум 24 вересня 2019 року прийнято протокольне рішення про відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової допомоги. Причиною вказано неподання документу, що свідчить про причини та обставини поранення (травми, каліцтва), який передбачено пунктом 11 Порядку № 975.
13 червня 2019 року Рівненською обласною МСЕК було здійснено повторний огляд ОСОБА_1 і підтверджено III групу інвалідності.
20 вересня 2019 року Організація ветеранів інженерних військ - учасників бойових дій «Форпост» оформила довідку за № 25-Р на механіка-водія БТР роти спеціального мінування 1117 ОІБСМ 45-го інженерно-саперного полку (військова частина польова пошта НОМЕР_1 ) дислокованого в м. Чарікар провінції Парван Республіки Афганістан рядового ОСОБА_1 , який проходив службу в частині з листопада 1987 року по січень 1989 року. У довідці зазначено, що 27 листопада 1988 року при проведенні бойової операції в провінції Кабул рядовий ОСОБА_1 виконуючи поставлену задачу по розмінуванню базового району душманів, потрапив під потужний обстріл мінометного вогню, був поранений і отримав контузію від ударної хвилі снаряду, що розірвався. Був доставлений у військовий шпиталь м. Баграма, де проходив лікування з 27 листопада по 30 грудня 1988 року. Довідка підписана генерал-лейтенантом ОСОБА_2 - командиром 45 інженерно-саперного полку та полковником ОСОБА_3 – керівником бойових дій, посвідчені головою правління і скріплені печаткою Організація ветеранів інженерних військ – учасників бойових дій «Форпост».
Отримавши вказану довідку, ОСОБА_1 15 січня 2020 року повторно звернувся до Рівненського об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки для підготовки подачі документів для отримання одноразової грошової допомоги, відповідно до Порядку № 975, який перенаправив пакет документів до Рівненського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Рівненський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки повернув документи на доопрацювання супровідним листом № 12/1/46 від 16 січня 2020 року.
27 січня 2020 ОСОБА_1 звернувся до Рівненського міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки з проханням направити його документи до відповідної комісії Міністерства оборони.
Вказані документи були направлені супровідним № 12/1/122 від 31 січня 2020 року.
Супровідним листом № 1/335 від 06 квітня 2020 року Рівненський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки направив ОСОБА_1 копію листа Департаменту фінансів Міністерства оборони України № 248/329/огд щодо повернення без реалізації документів для призначення одноразової грошової допомоги.
З вказаного листа встановлено, що на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 серпня 2019 року комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум 24 вересня 2019 року прийнято протокольне рішення про відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги по причині неподання документу, що свідчить про причини та обставини поранення (травми, каліцтва). Довідка ж громадської організації не може бути прийнята, так як не відповідає зразку довідок, що наведені у Положенні про медичне обстеження у Збройних Силах СРСР (на мирний та воєнний час), затвердженому наказом Міноборони СРСР № 260 від 09 вересня 1987 року.
Не погодившись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.
ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Касаційна скарга Міністерства оборони України обґрунтована тим, що суди попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішенням застосували норми права без урахування висновків, висловлених у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 822/220/18. Касатор зазначає, що позивач не надав необхідного пакету документів для призначення одноразової грошової допомоги у відповідності до вимог пункту 11 Порядку № 975 (у частині надання документу, що достовірно свідчить про обставини та причини поранення), оскільки протокол Центральної військово-лікарської комісії, відомості про заохочення та довідка МСЕК не можуть визнаватися належними документами для призначення і виплати одноразової грошової допомоги. Крім того, законодавство чинне під час проходження служби позивачем, передбачало оформлення належного документа, що свідчить про причини та обставини поранення. Крім того, у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 822/220/18 Верховний Суд підтвердив, що вимога Міністерства оборони України щодо необхідності подання документу, що свідчить про причини та обставини поранення має легітимну мету, відповідає вимогам законності та не є свавільною.
21 січня 2021 року від ОСОБА_1 надійшов відзив на касаційну скаргу, де позивач зазначає про наявність обґрунтованих обставин, які можуть свідчити про те, що інвалідність, яка йому встановлена, безперечно пов`язана з виконанням обов`язків військової служби. Таким чином, просить залишити рішення судів попередніх інстанцій без змін.
Від інших учасників справи відзиву на касаційну скаргу Міністерства оборони України не надходило, що відповідно до частини четвертої статті 338 КАС України не перешкоджає перегляду рішень судів першої та апеляційної інстанцій у касаційному порядку.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених   статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з положенням частини четвертої   статті 328 КАС України   підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частин першої, другої та третьої   статті 242 КАС України   судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Крім того стаття   2   та частина четверта статті   242 КАС України   встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Зазначеним вимогам процесуального закону рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 30 липня 2020 року та постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 листопада 2020 року не відповідають, а викладені у касаційній скарзі доводи скаржника є частково обґрунтованими з огляду на наступне.
Частиною п`ятою   статті 17 Конституції України   передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Стаття 46 Конституції України   визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до   статті 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу"   виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених      Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Згідно частини першої   статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"   (в редакції, чинній на момент встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності) одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Відповідно до пункту 4 частини другої   статті 16 Закону № 2011-ХІІ   (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Підставою для отримання одноразової грошової допомоги є встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, врегульовано Порядком № 975.
Пунктом 11 Порядку № 975 визначено, що військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.
До заяви додаються копії постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, копію сторінки паспорта з такою відміткою).
Подання зазначених пунктом 11 Порядку № 975 документів при зверненні за призначенням одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення інвалідності є необхідною умовою для призначення такої допомоги та ґрунтується на необхідності перевірити відсутність обмежень, встановлених у статті 16-4 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (зокрема, коли інвалідність є наслідком вчинення особою дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю), за наявності яких особа позбавляється права на отримання такої допомоги.
Водночас, обов`язок перевірити, чи не настала інвалідність за обставин, перелік яких визначений у   статті 16-4 Закону №2011-XII, покладено на орган, що приймає рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги.
Тому, вимога Міністерства оборони України щодо необхідності подання військовослужбовцем, військовозобов`язаним чи резервістом, щодо якого вирішується питання про виплату одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, має легітимну мету, відповідає вимогам законності та не є свавільною.
При цьому, Порядок № 975 не визначає, який саме документ (військово-облікові документи, медична довідка, акт розслідування, архівна довідка, виписка з історії хвороби, тощо) повинна подати особа, яка звертається за отриманням одноразової грошової допомоги, на підтвердження причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва).
Водночас, подання до Міністерства оборони України відповідного рішення військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, яким встановлено, що отримані особою поранення, травма, контузія, захворювання, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, не виключає необхідності подання інших, зазначених у пункті 11 Порядку № 975, документів, що свідчать про причини та обставини поранення, травми, контузії та захворювання.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 822/21/18, від 04 червня 2019 року у справі № 751/2133/17, від 12 липня 2019 року у справі № 280/4490/18, від 07 серпня 2020 року у справі № 178/986/17(2-а/178/24/17), від 27 січня 2020 року у справі № 822/14/18, від 21 січня 2021 року у справі №808/4149/17.
Відсутність документів, визначених пунктом 11 Порядку №975, зокрема, про причини і обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), не встановлює обов`язку Міноборони для їх витребування та доведення (за відсутності таких документів), що позивач отримав поранення (контузію, травму, каліцтво) при вчиненні кримінального чи адміністративного правопорушення, або у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, оскільки відповідна комісія Міноборони приймає рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги виключно на підставі документів, які надійшли від обласного військового комісаріату.
Відповідальними за повноту та достовірність документів, визначених пунктом 11 Порядку № 975, є заявник та обласний військовий комісаріат за його місцем проживання.
Враховуючи заявницький характер відносин між особою, яка звертається за призначенням одноразової грошової допомоги, та Міноборони, обов`язок довести зазначені обставини шляхом подання до комісії Міноборони достовірних документів про причини і обставини одержання військовослужбовцем поранення (контузії, травми, каліцтва) покладено на заявника.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №806/1107/17.
Крім того, згідно з правовою позицією Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, висловленою у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 822/220/18, документами, що свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), зокрема про те, що поранення (контузія, травма, каліцтво), не пов`язане з учиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком учинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, можуть бути лише достовірні документи про причини і обставини одержання військовослужбовцем такого поранення. Неподання особою, яка звернулася за призначенням одноразової грошової допомоги, документів, що свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), не створює для Міністерства оборони України обов`язку щодо їх витребування.
У даній справі Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду зазначила, що надані позивачем документи, на підтвердження причин та обставин поранення (контузії, травми або каліцтва), а саме: акт судово-медичного дослідження та протокол засідання Військово-лікарської комісії Західного регіону, не містять відомостей про обставини поранення позивача, зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.
Судами попередніх інстанцій встановлено що позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги на підставі наявних у нього документів, які можуть свідчити про причини та обставини поранення та зобов`язано Міністерство оборони України призначити та виплатити одноразову грошову допомогу.
Проте, у контексті спірних правовідносин та обставин цієї справи, колегія суддів приходить до висновку, що суди попередніх інстанцій дійшли передчасного висновку щодо права позивача на отримання одноразової грошової допомоги на підставі поданого ним документа про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) та зобов`язання виплатити одноразову грошову допомогу.
Судами попередніх інстанцій також встановлено, що Департаментом фінансів Міністерства оборони України листом № 248/329/огд повернуто документи ОСОБА_1 , подані для призначення одноразової грошової допомоги, без реалізації. 
З наведеного слідує, що уповноваженим органом рішення щодо призначення/відмови у призначенні одноразової грошової допомоги, на підставі поданих ОСОБА_1 документів, не приймалося.
Згідно з пунктом 12 Порядку № 975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).
Відповідно до пункту 13 Порядку № 975 керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.
Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.
Виходячи з наведеного, Порядком № 975 встановлено вичерпний перелік рішень (про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги), що приймаються розпорядником бюджетних коштів за наслідками розгляду висновку керівника уповноваженого органу стосовно виплати одноразової грошової допомоги, та перелік документів, зазначений в пунктах 10 і 11 цього Порядку.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 13 липня 2020 року у справі №211/4129/17, від 30 липня 2020 року у справі № 806/2435/18, від 18 серпня 2020 року у справі №760/16219/16-а
Проте, всупереч приписів Порядку № 975 Міністерство оборони України не прийняло передбаченого рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги.
За такого правового регулювання та встановлених обставин, розгляд заяви і доданих до неї документів, поданих військовослужбовцем для призначення і виплати одноразової грошової допомоги при інвалідності повинен закінчуватись прийняттям відповідного рішення (про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги), однак у даному випадку таке рішення відповідачем не приймалось, що свідчить про недотримання ним встановленого законодавством порядку вирішення цього питання.
Повернення ж документів за наслідками розгляду висновку керівника уповноваженого органу Порядком №975 не передбачено, а тому повернення Департаментом фінансів Міністерства оборони України документів позивача до Рівненського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки без прийняття рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги суперечить зазначеним вище нормам.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 25 вересня 2018 року у справі № 741/982/16, від 11 вересня 2019 року у справі №760/12922/16, від 09 жовтня 2019 у справі № 817/662/18, від 13 лютого 2020 року у справі № 826/23240/15, від 12 березня 2020 року у справі №554/1664/17, від 18 червня 2020 року у справі №240/2353/19.
Разом з тим, враховуючи, що питання наявності чи відсутності у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги відповідачем, за результатом поданих документів не вирішено, оскільки документи повернуті, в межах розгляду цієї справи, судами безпідставно було покладено на Міністерство оборони України обов`язок прийняти конкретне рішення про призначення одноразової грошової допомоги. 
Таким чином, визначення судом конкретного рішення, яке має бути прийнято суб`єктом владних повноважень за результатом розгляду заяви, за умови, що передбаченого законом рішення такий суб`єкт ще не приймав, є передчасним і не буде відповідати засадам і завданню адміністративного судочинства, яке полягає у здійснені судового контролю правомірності тих рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які ним прийняті, вчинені чи допущені.
Крім того, колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду України, висловлену у постановах від 18 березня 2014 року у справі № 21-11а14 та від 22 квітня 2014 року у справі № 21-484а13 та зазначає, що належним способом захисту порушених прав позивача є покладення на Міністерство оборони України обов`язку повторно розглянути заяву ОСОБА_1 та прийняти рішення згідно вимог законодавства.
З урахуванням викладеного, колегія суддів Верховного Суду вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, шляхом визнання протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо нерозгляду у встановлений спосіб та неприйняття рішення по заяві ОСОБА_1 та доданих до неї документів щодо призначення та виплати йому одноразової грошової допомоги, як інваліду ІІІ групи, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії та зобов`язання Міністерства оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 і додані до неї документи та прийняти рішення про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, як інваліду ІІІ групи, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії відповідно до Закону №2011-XII та Порядку № 975, з огляду на мотиви, викладені у цьому рішенні.
Частиною другою   статті 6 КАС України   передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України "Про судоустрій і статус суддів"   встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до   статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"   суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" (№ 25921/02) Європейський Суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і у справі Стреч проти Сполучного Королівства («Stretch v. the United Kingdom,» № 44277/98, п. 37).
У межах вироблених Європейським Судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до   Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності". Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися "активом": вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є "активом", на який може розраховувати громадянин як на свою власність («Maltzan (Freiherr Von) and others v. Germany», № 71916/01, № 71917/01 та № 10260/02, п. 74).
Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; п. 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; п. 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; п. 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення («Ruiz Torija v. Spain», № 18390/91; п. 29).
Крім того, у пункті 80 рішення у справі «Перес проти Франції» («Perez v. France», № 47287/99) ЄСПЛ зазначив, що гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції право на справедливий судовий розгляд включає право сторін, що беруть участь у справі, представляти будь-які зауваження, які вони вважають доречними до їхньої справи. Оскільки метою Конвенції є забезпечення не теоретичних чи ілюзорних прав, а прав фактичних і ефективних («Artico v. Italy», № 6694/74, п 33), це право можна вважати ефективним тільки в тому випадку, якщо зауваження були дійсно «заслухані», тобто належним чином враховані судом, який розглядає справу. Отже, дія статті 6 Конвенції полягає в тому, щоб, серед іншого, зобов`язати суд провести належний розгляд зауважень, доводів і доказів, представлених сторонами у справі, неупереджено вирішуючи питання про їх належності до справи («Van de Hurk v. Netherlands» № 16034/90, п. 59).
Також у пункті 71 рішення у справі «Пелекі проти Греції» («Peleki v. Greece», № 69291/12) ЄСПЛ нагадав, що внутрішнє рішення суду може бути визначене як «довільне» з точки зору порушення справедливого судового розгляду лише в тому випадку, якщо воно позбавлене міркувань або якщо це міркування ґрунтується на явній помилці факту чи закону, допущеної національним судом, що призводить до «заперечення справедливості» («Moreira Ferreira v. Portugal» (no 2), № 19867/12, п. 85). З цього також випливає, що зобов`язання судових органів мотивувати свої рішення передбачає, що сторона судового розгляду може очікувати конкретної та чіткої відповіді на аргументи, що є визначальними для результату судового провадження.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до статті 351 КАС України   суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених   статтею 341 цього Кодексу   межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку про те, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій у цій справі підлягають скасуванню, а касаційна скарга - частковому задоволенню.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 351, 355, 356, 359 КАС України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити частково.
Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 30 липня 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 листопада 2020 року скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо нерозгляду у встановлений спосіб та неприйняття рішення по заяві ОСОБА_1 та доданих до неї документів щодо призначення та виплати йому одноразової грошової допомоги, як інваліду ІІІ групи, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
Зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 і додані до неї документи стосовно виплати йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІII групи інвалідності, відповідно до вимог   Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»   та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого   Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, з урахуванням мотивів, викладених у цьому рішенні.
В іншій частині позову відмовити.
Постанова набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                          Я.О. Берназюк
Судді:                                                                                                              В.М. Бевзенко
                                                                                                              Н.В. Коваленко