Справа № 128/2966/20
Провадження № 22-ц/801/297/2021
Категорія: 9
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шевчук Л. П.
Доповідач:Якименко М. М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2021 року	Справа № 128/2966/20	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді - доповідача: Якименко М.М., 
суддів: Ковальчука О.В., Сала Т.Б.,
розглянувши в спрощеному провадженні без повідомлення учасників  судового розгляду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 30 листопада 2020 року, постановлену суддею Вінницького районного суду Вінницької області Шевчук Л.П.,
ВСТАНОВИВ:
В жовтні 2020 року ОСОБА_1  звернувся в суд з позовом до Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з участю третьої особи , яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів Міністерства оборони України, про визнання незаконними та скасування рішень виконавчого комітету Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області, про визнання незаконним та скасування свідоцтва про право спільної часткової власності та державної реєстрації на нерухоме майно.
Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 06 листопада 2020 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків протягом п`яти днів з дня отримання копії даної ухвали, оскільки позовна заява не відповідала вимогам ст. 175 та ч. 5 ст.177 ЦПК України. 
25.11.2020 на виконання вимог ухвали на адресу Вінницького районного суду Вінницької області від позивача надійшла письмова відповідь, в якій він виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги та надав копії рішення, на яке вказував суд, залишаючи заяву без руху. 
Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 30 листопада 2020 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу на підставі ч.3 ст. 185 ЦПК України. 
Не погодившись із зазначеною ухвалою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, а також порушення норм процесуального права при її постановленні, просив скасувати ухвалу і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.        В свою чергу третя особа , яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів ,Міністерство оборони України подало письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просило ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. 
Відзиву від інших учасників справи не надходило.
Згідно з ч.2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37 - 40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.
За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Таким вимогам ухвала суду не відповідає.
Залишаючи без руху позовну заяву, суд свій висновок мотивував тим, що позивачем не надано копії рішення виконавчого комітету Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області № 165 від 18.06.2014 на яке посилається позивач як на підставу своїх позовних вимог та яке зазначено у додатку до позовної заяви, а в разі його відсутності не надано обґрунтоване клопотання про його витребування; не вказані всі особи, яких стосується одне з оскаржуваних рішень виконавчого комітету селищної ради.
Також суд вказав, що позивачем долучено Список розподілу постійної (службової) житлової площі військослужбовцям Вінницького гарнізону, без дати та номеру. Крім того, судом зазначено, так як позивач вказав, що в провадженні суду перебуває справа за його позовом до ОСОБА_2 , в якій відкрито провадження, тому потрібно вказати на якій стадії перебуває дана справа.
На виконання вимог вказаної ухвали ОСОБА_1 25.11.2020 подав письмову відповідь, вказавши на те, що в позовній заяві виклав обставини прийняття оскаржуваного рішення та навів аргументи чому саме рішення не відповідає вимогам закону. Позивач посилаючись на п.7 постанови Пленуму ВСУ від 12.06.2009 №2 вказав, що подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, недоліки можуть бути усунені під час підготовчого судового засідання, а тому суд наперед надав оцінку доказам. Також надав копії рішення виконкому №165 від 18.07.2012 для всіх учасників справи.
Крім того позивач зазначив, що не може бути підставою для залишення позовної заяви без руху, наявність в провадженні суду іншої справи, предметом якої є інші правовідносини, відтак не передбачено інформувати про хід іншої справи.
Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 30 листопада 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 на підставі ч.3 ст. 185 ЦПК України визнано неподаною та повернуто позивачу. 
Повертаючи позовну заяву, суд вказав, що позивачем у визначений судом строк не усунуті недоліки позовної заяви.
Однак апеляційна інстанція не може погодитися з таким висновком суду.         Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Вимоги щодо належного оформлення позовної заяви викладені в статтях 175 - 177 ЦПК України. Відповідно до статті 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги, щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява подається до суду у письмовій формі і підписується позивачем або його представником.
При цьому, ЦПК України не передбачає конкретну форму викладу позовних вимог, а наділяє позивача правом визначити учасників справи та довільно викласти зміст позовних вимог (спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачених законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них). Виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.
Отже, стаття 175 ЦПК України не конкретизує вимоги щодо змісту позовної заяви, який викладається позивачем в довільній формі. Головним є те, щоб позовна заява містила виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, достатність яких в подальшому має бути оцінена судом в ході судового розгляду справи по суті.
Однак, судом першої інстанції вказані норми процесуального права враховані не були. Фактично суд вдався до оцінки викладених позивачем обставин справи та доказів , що не віднесено до компетенції суду на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості (статті 12, 13 ЦПК України).
З огляду на принцип диспозитивності у цивільному процесі особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.
Суд першої інстанції на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі, яка включає, зокрема, і визначення того за якими правилами позовного провадження буде розглядатися справа, не має права давати оцінку обраному позивачем способу захисту порушеного права, доказам та встановлювати наявність чи відсутність обставин, якими обґрунтовуються вимоги.
Після відкриття провадження у справі суд першої інстанції, в разі наявності підстав визначених цивільним процесуальним законодавством, може провести підготовче судове засіданні, у якому мають бути з`ясовані всі питання, визначені статтею 189 ЦПК України, зокрема, щодо остаточної визначеності предмета спору, характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів тощо.
З позовної заяви та письмових пояснень, які були надані на виконання вимог ухвали суду вбачається, що позивачем зазначено обставини, якими він обґрунтовує свої вимоги. 
Крім того, позивачем було додано до заяви докази, які він вважав за потрібне надати суду, якщо ж вони в послідуючому, при розгляді справи, не підтвердять позовні вимоги, то це є підставою для відмови у задоволенні позову.
Суд першої інстанції при вирішенні питання про відкриття провадження у справі не може надати оцінку достатності або недостатності всіх обставин, наявності або відсутності доказів. Ці всі питання можуть вирішуватись на інших стадіях цивільного процесу. Такі обставини не можуть виступати підставою для залишення позовної заяви без руху та підставами повернення позовної заяви позивачу.
Посилання суду першої інстанції на те, що позивачем долучено Список розподілу постійної (службової) житлової площі військослужбовцям Вінницького гарнізону, який є додатком до рішення виконавчого комітету, однак не вказано номер та дату рішення, не може бути підставою для відмови у прийнятті позовної заяви до розгляду, оскільки ОСОБА_1 виклав свої вимоги на власний розсуд, що не може бути перешкодою в доступі до правосуддя.
Суд першої інстанції не звернув увагу і на те, що подання доказів можливе і на наступних стадіях цивільного процесу, зокрема у підготовчому засіданні після відкриття провадження у справі. 
Враховуючи викладене, суд першої інстанції не був позбавлений можливості вирішити питання щодо відкриття провадження в справі на підставі наданих позивачем позовної заяви і доданих до неї доказів.
Крім того, судом першої інстанції залишено поза увагою, що відповідно до ст. ст. 81, 264 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Виходячи із аналізу ст. 175 ЦПК України, не підтвердження в судовому засіданні обставин, якими обґрунтовано позов, в тому числі тих, на які посилався суд першої інстанції, може бути підставою для відмови в позові за результатами розгляду справи, а не для залишення позовної заяви без руху та її повернення.
Питання про те, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються, у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 264 ЦПК України вирішується судом в нарадчій кімнаті під час ухвалення рішення по суті справи, а оцінка наданих стороною позивача обґрунтувань та доказів на предмет їх достатності на стадії відкриття провадження у справі законом не передбачена.
Також судом першої інстанції не враховано, що подання доказів можливе і на наступних стадіях цивільного процесу, зокрема у підготовчому засіданні після відкриття провадження у справі. 
Повертаючи заяву, суд фактично надав оцінку доказам, наданим позивачем в обґрунтування позовних вимог, що є неприпустимим. 
Згідно роз`яснень пункту 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред`явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику.
Відтак, питання, на які вказав суд першої інстанції, надаючи ухвалою строк для усунення недоліків та повертаючи в подальшому позовну заяву, могли бути з`ясовані судом після відкриття провадження в справі.
Європейський суд з прав людини вказав, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (SHISHKOV v. RUSSIA, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року).
Апеляційний суд вважає, що повернення позовної заяви із підстав, наведених судом першої інстанції, є формальним та сумнівним з точки зору дотримання права позивача на доступ до правосуддя, проголошеного ст. 55 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Наведені в апеляційній скарзі доводи є суттєвими та дають підстави вважати, що суд першої допустив порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення помилкової ухвали.
Відповідно до п. 3, 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
За таких обставин ухвала суду підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду питання про відкриття провадження у справі.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 369, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 30 листопада 2020 року скасувати і справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду питання про відкриття провадження у справі.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 18 лютого 2021 року.

Головуючий                                                                 М.М. Якименко

Судді:                                                                         О.В. Ковальчук

                                                                               Т.Б. Сало