П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

28 січня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/5910/20	
                                                                                                             
                                                                                                                   Головуючий в І інстанції: Білостоцький О.В.
                                                                                   Дата та місце ухвалення рішення: 09.09.2020 р. м. Одеса
          
                  П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

                                                 судді-доповідача – Шеметенко Л.П.
                                                                   судді – Стас Л.В.
                                                                   судді – Турецької І.О.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2020 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому позивач просить суд: визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови позивачу листом № 4977-4916/Д-02/8-1500/20 від 16 червня 2020 року у нарахуванні та виплати суми компенсації втрати частини доходів за період з 24 лютого 2005 року по 31 березня 2020 року, у зв`язку із порушенням строків виплати суми недоотриманої пенсії в розмірі 107270,41 грн.; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області нарахувати та виплатити позивачу суму компенсації втрати частини доходів за період з 24 лютого 2005 року по 31 березня 2020 року, у зв`язку з порушенням строків виплати суми недоотриманої пенсії в розмірі 107270,41 грн. 
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2020 року позов задоволено. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови позивачу листом № 4977-4916/Д-02/8-1500/20 від 16 червня  2020 року у нарахуванні та виплати суми компенсації втрати частини доходів, за період з 24 лютого 2005 року по 31 березня 2020 року, у зв`язку із порушенням строків виплати суми недоотриманої пенсії в розмірі 107270,41 грн. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити розрахунок суми компенсації втрати позивачем частини доходів за період з 24 лютого 2005 року по 31 березня 2020 року, у зв`язку з порушенням строків виплати суми недоотриманої пенсії в розмірі 107270,41 грн., а також нарахувати та виплатити позивачу зазначену суму компенсації.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заявленого позову, наголошуючи на неповному з`ясуванні судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, та порушення норм матеріального права.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, згідно якого суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). 
Вислухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків. 
Судом першої інстанції встановлено, що постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 25.12.2013 року у справі № 2-а-288/10/1522 визнано противоправною бездіяльність Одеського обласного військовою комісаріату щодо здійснення перерахунку та виплати на користь ОСОБА_1 пенсії з урахуванням її підвищення на 350%, як інваліду війни ІІ групи, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком з                    24.02.2005 року по 31.12.2005 року, а також щодо здійснення перерахунку та виплати на користь ОСОБА_1 основної та додаткової пенсії, як інваліду ІІ групи, у відповідності до ст. 50, ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 24.02.2005 року по               31.12.2006 року. Визнано противоправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо здійснення перерахунку та виплати на користь ОСОБА_1 основної та додаткової пенсії, як інваліду ІІ групи, у відповідності до ст. 50, ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 01.01.2007 року по                 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 22.07.2011 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з урахуванням її підвищення на 350%, як інваліду війни ІІ групи, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком з 24.02.2005 року по 31.12.2005 року включно у урахуванням виплачених сум, а також здійснити перерахунок та виплату на користь ОСОБА_1 пенсії по 2 групі інвалідності у розмірі, встановленому ч. 4 ст. 54, ч. 3 ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» - 8 мінімальних пенсій за віком та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю у розмірі, встановленому ст. 50, ч. 3 ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» - 75% мінімальної пенсії за віком з урахуванням мінімального розміру пенсії, визначеної за правилами, передбаченими ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за період часу з 24.02.2005 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 22.07.2011 року включно з урахуванням виплачених сум.
Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 26.01.2016 року у справі                № 2-а-288/10/1522 заяву Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про роз`яснення постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 25 грудня               2013 року задоволено, роз`яснено постанову Одеського апеляційного адміністративного суду   від 25 грудня 2013 року по справі № 2-а-288/10/1522, а саме роз`яснено, що за постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 25 грудня 2013 року Головному управлінню Пенсійного фонду України в Одеській області необхідно здійснити: перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з урахуванням її підвищення на 350%, як інваліду війни 2 групи, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком з 24.02.2005 року по                  31.12.2005 року включно, з урахуванням виплачених сум; перерахунок та виплату основної та додаткової пенсії ОСОБА_1 відповідно до ст. 50, ч. 4 ст. 54, ч. 3 ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 24.02.2005 року по 17.07.2007 року - як інваліду 2 групи у розмірах, встановлених зазначеним Законом для вказаної групи інвалідності, з урахуванням виплачених сум, а за період з 18.07.2007 року по 22.07.2011 року - як інваліду 3 групи у розмірах, встановлених зазначеним Законом для вказаної групи інвалідності, з урахуванням виплачених сум.
На виконання постанови Одеського апеляційного адміністративного суду                                     від 25.12.2013 року по справі № 2-а-288/10/1522 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області здійснено перерахунок пенсії позивачу, в результаті чого утворилась доплата у розмірі 107270,41 грн.
Водночас, зазначену суму позивач отримав лише 24.04.2020 року, що підтверджується випискою по картковому рахунку позивача.
22.05.2020 року позивач звернувся із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якій просив нарахувати та сплатити йому суму компенсації втрати частини доходів за період з 24 лютого 2005 року по 31 березня 2020 року.
16.06.2020 року Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, листом № 4977-4916/Д-02/8-1500/20, відмовило позивачу у задоволенні його заяви та зазначило, що відповідно до ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. При цьому, під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії. Відповідач вказав, що враховуючи, що поточна пенсія нараховувалась та виплачувалась своєчасно, а позивач вимагає про виплату компенсації частини доходів, отримання яких вирішено в судовому порядку, законні підстави для компенсації втрати таких доходів відсутні. Крім того, відповідачем було зазначено, що проведення розрахунку втрати частини доходу не було предметом судового розгляду справи, а тому вчинення таких дій Головним управлінням виходитиме за межі зобов`язань, покладених постановою Одеського апеляційного суду Одеської області від 25.12.2013 року.
Не погоджуючись із зазначеними діями Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови йому у здійсненні нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів, позивач звернувся за захистом своїх прав та інтересів до суду.
Вирішуючи справу та задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що учасниками справи не заперечується, що судове рішення про стягнення на користь позивача недовиплачених сум пенсії було фактично виконано відповідачем лише 24.04.2020 року, що свідчить про порушення строків здійснення такої виплати та наявність у позивача права на отримання компенсації втрати частини грошових доходів на підставі Закону № 2050-ІІІ та Порядку № 159.
При цьому, суд першої інстанції критично оцінив посилання відповідача на те, що доплата в сумі 107270,41 грн. не є доходом в розумінні ЗУ № 2050-ІІІ, а має характер одноразової виплати, оскільки вказані кошти нараховані в результаті перерахунку підвищення до пенсії та відновлення прав позивача, порушених при виплаті пенсії у меншому розмірі. За таких обставин, на думку суду першої інстанції, вказана сума є доходом, визначеним ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».
Таким чином, оскільки нараховані та виплачені суми пенсії за минулий час є тим доходом, що не був отриманий позивачем вчасно з вини пенсійного органу, а виплата його відбулась лише у квітні 2020 року не з вини позивача, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність задоволення вимог позивача та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити розрахунок суми компенсації втрати позивачем частини доходів за період з 24 лютого 2005 року по 31 березня 2020 року, у зв`язку з порушенням строків виплати суми недоотриманої пенсії в розмірі 107270,41 грн., а також нарахувати та виплатити позивачу зазначену суму компенсації.
Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на викладене. 
Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»                № 2050-ІІІ від 19.10.2000 року та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2010 року № 159.
Так, згідно вимог статті 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Відповідно до статті 2 вказаного Закону компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
Статтею 3 вказаного Закону визначено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Згідно змісту статті 6 компенсацію виплачують за рахунок: власних коштів - підприємства, установи і організації, які не фінансуються і не дотуються з бюджету, а також об`єднання громадян; коштів відповідного бюджету - підприємства, установи і організації, що фінансуються чи дотуються з бюджету; коштів Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, інших цільових соціальних фондів, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету.
У відповідності до вимог п. 3 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2010 року № 159, компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат). 
З наведеного вбачається, що дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).
Основною умовою для виплати громадянину компенсації, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів.
При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.
Така позиція відповідає висновкам Верховного Суду України, які викладені у постановах від 18 листопада 2014 року у справі № 21-518а14, від 11 липня 2017 року у справі № 21-2003а16, Верховного Суду у постановах від 06 лютого 2018 року у справі № 681/423/15-а, від 20 лютого 2018 року у справі № 522/5664/17, від 21 червня 2018 року у справі 523/1124/17, від 03 липня 2018 року у справі № 521/940/17, від 05 жовтня 2018 року у справі № 127/829/17, від 12 лютого 2019 року у справі № 814/1428/18, від 15 квітня 2019 року у справі № 727/7818/16-а.
У даній справі відповідач визнає, що позивачу пенсія за період з 24.02.2005 року на підставі постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 25.12.2013 року у справі № 2-а-288/10/1522 у сумі 107270,41 грн. виплачена 24.04.2020 року. 
За встановлених у даній справі обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач має право на отримання компенсації втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати.
Посилання відповідача в поданій апеляційній скарзі на те, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області позивачу виплата перерахованої пенсії проводилась у відповідності до діючого законодавства, поточна пенсія нараховувалась та виплачувалась своєчасно, а тому, позивач не має права на отримання компенсації втрати частини доходів колегія суддів вважає безпідставними, оскільки несвоєчасне нарахування сум пенсії відбулось у зв`язку з неправомірним нарахуванням пенсії Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області, що встановлено судовим рішенням у справі № 2-а-288/10/1522, яке набрало законної сили та відповідно за правилами ч. 4 ст. 78 КАС України ці обставини не підлягають доказуванню у даній справі.
Більш того, відхиляючи наведені доводи апелянта, колегія суддів наголошує, що пенсія позивачу за період з 24.02.2005 року на підставі постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 25.12.2013 року у справі № 2-а-288/10/1522 у сумі 107270,41 грн. виплачена 24.04.2020 року, тобто, зі сплином більше шести років від дати набрання законної сили судовим рішенням щодо нарахування та виплати пенсії. При цьому, відповідачем не наведено жодних поважних причин не виплати позивачу пенсії на підставі рішення суду протягом наведеного періоду. 
Також, в контексті наведених обставин та надаючи оцінку доводам апелянта колегія суддів зазначає, що Європейський суд з прав людини, зокрема, у рішенні «Жовнер проти України»                № 56848/00 від 29 червня 2004 року зауважив, що «право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які у країні, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін».
Крім того, відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі «Федоренко проти України»                (№ 25921/02) Європейський Суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності.
Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства (Stretch v. the United Kingdom № 44277/98).
У межах вироблених Європейським Судом з прав людини підходів до тлумачення поняття «майно», а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як «наявне майно», так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого «права власності» (пункт 74 рішення Європейського Суду з прав людини у справі Фон Мальтцан та інші проти Німеччини). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися «активом»: вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є «активом», на який може розраховувати громадянин як на свою власність (Maltzan (Freiherr Von) and others v. Germany № 71916/01, № 71917/01 та № 10260/02).
Таким чином, враховуючи встановлені обставини, оскільки позивачу пенсія за період з 24.02.2005 року на підставі постанови Одеського апеляційного адміністративного суду                        від 25.12.2013 року у справі № 2-а-288/10/1522 у сумі 107270,41 грн. виплачена 24.04.2020 року, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що заявлені позивачем вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови позивачу листом № 4977-4916/Д-02/8-1500/20 від 16 червня 2020 року у нарахуванні та виплати суми компенсації втрати частини доходів за період з 24 лютого 2005 року по 31 березня 2020 року, у зв`язку із порушенням строків виплати суми недоотриманої пенсії в розмірі 107270,41 грн. підлягають визнанню протиправними із зобов`язанням відповідача здійснити розрахунок суми компенсації втрати позивачем частини доходів за період з 24 лютого 2005 року по 31 березня 2020 року, у зв`язку з порушенням строків виплати суми недоотриманої пенсії в розмірі 107270,41 грн., а також нарахувати та виплатити позивачу зазначену суму компенсації.
Посилання апелянта на те, що постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 25.12.2013 року у справі № 2-а-288/10/1522 не було покладено жодних зобов`язань щодо компенсації втрати частини доходів позивача колегія суддів не приймає до уваги, оскільки це не позбавляє права позивача на звернення до суду з цим позовом та відповідно права на отримання компенсації втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати. 
Інших доводів апеляційна скарга відповідача не містить.  
Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, оскільки доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення – без змін. 
Керуючись ст.ст. 240, 241, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, –
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області – залишити без задоволення. 
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2020 року – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі безпосередньо до Верховного Суду.

Судове рішення складено у повному обсязі 28.01.2021 р.

        Суддя-доповідач:                                                                      Л.П. Шеметенко

         Суддя:                                                                                        Л.В. Стас  

         Суддя:                                                                                        І.О. Турецька