ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Д О Д А Т К О ВА 
П О С Т А Н О В А
іменем України
18 березня 2021 року
м. Харків
справа № 642/2455/17
провадження № 22-з/818/61/21
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого – Котелевець А.В.,
суддів – Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,
за участю секретаря – Огар І.В.,
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідачі - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей - Колект», ОСОБА_2 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Цукурова Світлана Сергіївна, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Ліпінська Ілона Едуардівна,
представники – ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_5 – представника ОСОБА_1 про стягнення судових витрат за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 21 листопада 2019 року в складі судді Євтіфієва В.М., 
у с т а н о в и в :
У травні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей - Колект» (далі –ТОВ «Кей - Колект»), ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу (далі - приватний нотаріус Київського МНО) Цукурової Світлани Сергіївни, приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу (далі - приватний нотаріус Харківського МНО) Ліпінської Ілони Едуардівни про визнання рішення противоправним, визнання договору купівлі - продажу недійсним та скасування рішень про державну реєстрацію.
Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 21 листопада 2019 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.
На зазначене рішення суду першої інстанції 21 грудня 2019 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.
Постановою Харківського апеляційного суду від 14 січня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задоволено частково.
Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 21 листопада 2019 року – скасовано та ухвалено нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано протиправною та скасовано державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «Кей - Колект», здійснену за рішенням приватного нотаріуса Київського МНО Цукурової С.С. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 27 серпня 2015 року, індексний номер 23967262.
Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири, укладений між ТОВ «Кей - Колект» та ОСОБА_2 , посвідчений 18 жовтня 2016 року приватним нотаріусом Харківського МНО Ліпінською І.Е. реєстровий № 984. 
Скасовано державну реєстрацію права власності, індексний номер 31977260 на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 , здійснену за рішенням приватного нотаріуса Харківського МНО Ліпінської І.Е. від 21 жовтня 2016 року про державну реєстрацію права власності, індексний номер 31977260.
У задоволенні позову до приватного нотаріуса Київського МНО Цукурової С.С., приватного нотаріуса Харківського МНО Ліпінської І.Е.– відмовлено.
Стягнуто з ТОВ «Кей - Колект» та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 по 2641 грн судового збору з кожного.
19 січня 2021 року ОСОБА_5 – представник ОСОБА_1 подала заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 60 000,00 грн, а також судового збору, сплаченого в суді першої інстанції.
Заява мотивована тим, що при розгляд справи в суді апеляційної інстанції позивачкою заявлено клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги ОСОБА_1 має право на відшкодування фактично понесених нею витрат на професійну правничу допомогу та «гонорару успіху» в розмірі 30000 грн. Також зазначала, що судом апеляційної інстанції не вирішено питання про розподіл судового збору, сплаченого нею в суді першої інстанції.
01 березня 2021 року ОСОБА_4 – представник ОСОБА_2 подав заперечення, в яких просив заяву про стягнення витрат на правничу допомогу залишити без задоволення.
Заперечення мотивовано тим, що розмір витрат, заявлений позивачем, не підтверджено належними та допустимими доказами, вказані вимоги заявлені до суду із порушенням норм процесуального законодавства, а опис наданої правничої допомоги, наведений в акті приймання - передачі виконаних робіт/послуг, є завищеним за кількістю витраченого часу адвокатом та має неспівмірний розмір з обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. «Гонорар успіху» істотно перевищує витрати на правничу допомогу, що були заявлені в попередньому розрахунку, є необґрунтованим, а тому підстави для його стягнення з відсутні, оскільки скаржник міг передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку та мав можливість надати такий орієнтовний розрахунок при поданні апеляційної скарги.
Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. 
Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (частина третя статті 270 ЦПК України).
Дослідивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи заяви ОСОБА_5 – представника ОСОБА_1 про стягнення судових витрат, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви з таких підстав.
Матеріали справи свідчать, що адвокат Дмитрук О.М. представляла інтереси позивачки в суді апеляційної інстанції на підставі Договору про надання правової допомоги від 30 листопада 2019 року, додаткової угоди № 1 від 13 січня 2021 року до договору правової допомоги від 30 листопада 2019 року, укладених між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 (т. 3, а. с. 219, т. 4, а. с. 119).
Обсяги правової допомоги, наданої адвокатом клієнту в суді апеляційної інстанції, визначено згідно з додатками до вказаного договору та зазначено в акті прийому - передачі наданих послуг від 13 січня 2021 року, а саме: ознайомлення з матеріалами справи (тричі), опрацювання матеріалів, опрацювання законодавчої бази, консультування 10000 грн, формування правової позиції та доказової бази, підготовка процесуальних документів по справі (а саме складання апеляційної скарги, клопотань по справі про долучення доказів, додаткових пояснень від 05 березня 2020 року), вивчення та аналіз відзивів на скаргу- 10000 грн, представництво в суді, участь в судових засіданнях( 23 вересня 2020 року, 09 грудня 2020 року, 14 січня 2021 року), з`явлення до суду для представництва ) згідно відміток в судових повістках 18 березня 2020 року, 26 травня 2020 року, 07 липня 2020 року) -10000 грн.
Також сторонами узгоджено, що загальна кількість годин обслуговування становить 30 годин вартістю 30000 грн (1 година – 1000 грн).
Також, додатковою угодою № 1 від 13 січня 2021 року доповнено розділ 3 Договору про надання правової допомоги від 30 листопада 2019 року пунктами 3.3 та 3.4, за якими замовник оплачує адвокату гонорар в розмірі 30000 грн до винесення рішення, що складається із сум, визначених актом приймання наданих послуг. В разі отримання позитивного рішення по справу, в тому числі часткового задоволення позовних вимог, Замовник оплачує адвокату гонорар у розмірі 30000 грн протягом десяти днів з моменту винесення рішення по справу Харківським апеляційним судом.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша, третя статті 133 ЦПК України).
Згідно з положенням пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
При визначенні суми відшкодування витрат на правову допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є:
- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;
- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;
- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).
Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).
У розумінні положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обгрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 141 цього Кодексу.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату певного гонорару успіху, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).
З огляду на зазначене, положеннями ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи і наданих послуг та фінансового стану учасників справи.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обгрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Аналогічні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, постанові Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 742/2585/19.
З огляду на викладене, вирішуючи питання про розподіл витрат, понесених ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу на стадії апеляційного розгляду, зважаючи на наявність заперечень відповідачів щодо визначених позивачкою обсягів та вартості правничої допомоги, колегія суддів дійшла висновку про те, що визначений позивачкою розмір витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в суді апеляційної ї інстанції (60000 грн) є завищеним, витрати у зазначеній сумі не можна визнати належним чином обґрунтованими та дійсно понесеними у зв`язку із наданням необхідної за обставин цієї справи правової допомоги.
Так, суд апеляційної інстанції враховує, що розрахунок робіт, викладений ОСОБА_5 не співпадає із витраченим часом. Представником позивачки визначено обсяг часу на представництво в суді та участь у судових засіданнях 10 годин. Між тим, судові засідання, призначені на 18 березня 2020 року, 15 квітня 2020 рок були відкладені за відсутності учасників справи. 26 травня 2020 року, 07 липня 2020 року справа не розглядалась у зв`язку з відсутністю складу суду. Згідно з протоколами судове засідання в суді апеляційної інстанції 23 вересня 2020 року тривало 25 хвилин, судове засідання 09 грудня 2020 року тривало 22 хвилини, судове засідання 14 січня 2021 року тривало 20 хвилин, тобто, загалом- 67 хвилин. 
Крім того, на ознайомлення з матеріалами справи, опрацювання матеріалів та законодавчої бази, консультування (10 годин), формування доказової бази, підготовку процесуальних документів позов витрачено надмірну кількість часу(10 годин), загалом 20 годин, що не є співмірним. Доводи представника позивачки в суді апеляційної інстанцій здебільшого були побудовані на аналогічних доводах, які були викладені у позовній заяві та поясненнях по справі в суді першої інстанцій, а тому колегія суддів не вбачає розумної потреби у таких витратах для цієї справи, не вважає, що вони відповідають критерію необхідності. 
На стадії апеляційного розгляду справи правова позиція позивача вже була сформована, а доказів додаткового комплексного та усестороннього вивчення юридичної природи спірних правовідносин, що потребує такого значного проміжку часу, не надано. 
За таких обставин, враховуючи складність справи, необхідність надання адвокатом позивачки послуг під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, необхідність дотримання критерію розумності розміру понесених стороною витрат, пов`язаність цих витрат із розглядом справи, наявність заперечень відповідача щодо співмірності таких витрат, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру витрат та стягнення з відповідачів на користь позивачки а саме 5000 грн витрат на професійну правничу допомогу з кожного.
Заперечення представника ОСОБА_2 щодо пропуску строку звернення з клопотанням про стягнення витрат на правничу допомогу є безпідставним, оскільки відповідне клопотання позивачкою висловлено у поясненнях при розгляді справи в суді апеляційної інстанцій (т. 3, а. с. 238). 
Щодо стягнення судового збору, сплаченого в суді першої інстанції, то заява в цій частині задоволенню не підлягає з огляду на таке /колегія суддів керується таким.
Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Згідно з підпунктом 2.1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» юридичною особою або фізичною особою - підприємцем 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
За подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 1.2.2 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI).
Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб на 01 січня 2018 року- 1600 грн.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб на 01 січня 2018 року- 1762 грн.
Матеріали справи свідчать, що з даним позовом ОСОБА_1 звернулась до суду у травні 2017 року та сплатила 4183,75 грн судового збору.
Ухвалою Ленінського районного суду міста Харкова від 25 травня 2017 року позовну заяву залишено без руху у зв`язку з несплатою судового збору в повному обсязі в частині майнових вимог.
На виконання ухвали суду позивачкою сплачено 5096,25 грн судового збору.
Отже, позивачкою сплаченою при звернення до суду з позовом 9280 грн, а саме: 8000 грн становили позовні вимоги майнового характеру, 1280 грн – за 2 позовні вимоги немайнового характеру.
Між тим, у грудні 2018 року позивачкою уточнено позовні вимоги та заявлено 3 немайнові вимоги, судовий збір, що підлягав сплаті при зверненні до суду першої інстанції, має становити 1984,80 грн, виходячи з такого: 640 грн * 2 (судовий збір, що було сплачено у 2017 році при звернення до суду з позовом за дві вимоги немайнового характеру) +704,80 грн (судовий збір, який мав бути сплачений стосовно уточненої вимоги немайнового характеру).
Саме ця сума була врахована при розподілі судових витрат судом апеляційної інстанції, оскільки вимогами цивільного процесуального законодавства не передбачено стягнення надмірно сплаченого судового збору (7295,20 грн) з відповідачів.
За таких обставин підстави для ухвалення додаткового рішення в цій частині відсутні.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» (далі - Закон № 3674-VI) сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.
Відповідно до частини другої статті 7 Закону № 3674-VI у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.
ОСОБА_1 не позбавлена можливості звернутись до суду першої інстанції з заявою про повернення надмірно сплаченого судового збору, яким нею було сплачено стосовного вимог майнового характеру.
Керуючись статтями 133, 137, 141, 270 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Заяву ОСОБА_5 – представника ОСОБА_1 про стягнення судових витрат – задовольнити частково.
Стягнути з Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей - Колект» (Ідентифікаційний код юридичної особи 37825968, місцезнаходження юридичної особи 01042, місто Київ, вулиця Іоанна Павла ІІ, будинок 4/6, корпус "В", поверх 4, кабінет 402) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 , виданий Жовтневим РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 12 травня 1996 року, місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн з кожного.
В іншій частині заяву ОСОБА_5 – представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 19 березня 2021 року.
Головуючий                                                         А.В. Котелевець
Судді                                                                 І.В. Бурлака 
       О.М. Хорошевський