Справа № 463/4490/18                                        Головуючий у 1 інстанції: Жовнір Г.Б. 
Провадження № 22-ц/811/3623/19                                Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А. 
Категорія:2

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

26 січня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого-судді: Левика Я.А.,
суддів: Савуляка Р.В., Шандри М.М., 
секретар: Бадівська О.О.,

за участі в судовому засіданні відповідачки ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 , позивачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , представниці позивачки ОСОБА_3 – ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною  ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м. Львова в складі судді Жовніра Г.Б. від 20 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Львівської міської ради, Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради, ОСОБА_1 про визнання незаконними та скасування правовстановлюючих документів на земельну ділянку, -

в с т а н о в и л а : 

       рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 20 вересня 2019 року позов ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано Ухвалу Львівської міської ради №656 від 30 червня 2011 року "Про надання громадянам дозволу на виготовлення технічних документацій із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки в частині надання дозволу на виготовлення технічних документацій із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки" ОСОБА_1 площею 0,0514 га по АДРЕСА_1 » (п. 4 Додатку до ухвали міської ради від 30 червня 2011 року №656). Визнано протиправною та скасовано Ухвалу Львівської міської ради №1565 від 24 травня 2012 року "Про затвердження громадянам технічних документацій із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки і передачу громадянам у власність, спільну сумісну власність та оренду земельних ділянок" в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки і передачу громадянам у власність, спільну сумісну власність та оренду земельних ділянок ОСОБА_1 площею 0,0514 га по АДРЕСА_1 (п. 52 Додатку, затверджено Ухвалою Львівської міської ради від 24 травня 2012 року № 1565). Визнано недійсним та скасовано Свідоцтво про право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0.0514 га, кадастровий номер 4610137200:08:008:0085, серія та номер 5579516, видане 02 липня 2013 року Реєстраційною службою Львівського міського управління юстиції. Відмовлено в задоволенні позову в частині визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора Львівського міського управління юстиції Савченко Тетяни Володимирівни, Львівське міське управління юстиції, індексний номер 3583295 від 02 липня 2013 року про реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку площею 0.0514 га, кадастровий номер 4610137200:08:008:0085.
       Дане рішення оскаржив ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 .
       В апеляційній скарзі просить скасувати рішення і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Вважає дане рішення незаконним, необґрунтованим у зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує, що заявляючи вимоги про скасування рішень органу місцевого самоврядування та правовстановлюючих документів ОСОБА_1 на земельну ділянку з підстав відсутності згоди ОСОБА_6 на приватизацію даної земельної ділянки, позивачі діють як правонаступники ОСОБА_6 на підставі свідоцтв про право на спадщину за заповітом ОСОБА_6 серії НМТ №471746 та НМТ №471747, виданих 14 листопада 2017 року позивачам, кожному на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 , державним нотаріусом Четвертої Львівської державної нотаріальної контори Мельник Г.Я. Зазначає, що вказані свідоцтва про право на спадщину видані з грубим порушенням законодавства та порушують право ОСОБА_1 на частку у спадщині батьків. Вказує, що за правилами ст. 1268 ЦК України ОСОБА_1 прийняла спадщину ОСОБА_6 , оскільки постійно проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини і не заявляли про відмову від спадщини. Крім того ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини ОСОБА_6 . Вказує, що свідоцтва про право на спадщину видані позивачам у незаконний спосіб, суперечить законодавству та порушують права ОСОБА_1 на частку у спадщині ОСОБА_7 а також на обов`язкову частку у спадщині ОСОБА_6 . Дані обставини були відомі суду першої інстанції, відповідні письмові докази на підтвердження таких обставин долучено до матеріалів справи, проте такі судом не враховано та не надано належної правової оцінки правомірності виданих позивачам свідоцтв про право на спадщину, як підстави для їх правонаступництва. Звертає увагу, що підставою для скасування ухвал органу місцевого самоврядування про безоплатну передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_1 стала встановлена судом відсутність письмової згоди ОСОБА_6 на приватизацію земельної ділянки. Вказує, що встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що включає підготовчі роботи, топографо-геодезичні, картографічні роботи та роботи із землеустрою, камеральні роботи, складання і оформлення матеріалів технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а також встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками, здійснюється виконавцем робіт з виготовлення технічної документації із землеустрою в присутності користувачів земельної ділянки, в даному випадку ОСОБА_6 та ОСОБА_1 . За відсутності цих осіб кадастрова зйомка не була б проведена. Також, зазначає, що технічна документація із землеустрою, розроблена на замовлення ОСОБА_1 містить документи згідно переліку, встановленого ст. 50 Закону України «Про землеустрій». Кадастрова зйомка проведена в порядку, передбаченому ст. 198 ЗК України та Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів №376 від 18 травня 2010 року. Вважає, що Львівська міська рада на законних підставах затвердила таку технічну документацію ухвалою №1565 від 24 травня 2012 року «Про затвердження громадянам технічних документацій із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на оренду земельних ділянок» в частині, що стосується ОСОБА_1 (п. 52 додатку до ухвали). Дана ухвала в повній мірі відповідає вимогам ст.ст. 116, 118, 122, 186, 198 ЗК України та ст.ст. 25,60 Закону України «Про землеустрій» і немає жодних підстав для її скасування в частині, що стосується ОСОБА_1 . 
Представники Львівської міської ради, Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради в судове засідання не з`явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності зважаючи на те, що такі повідомлялися про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки представлено не було, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України та те, що від Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради надійшло клопотання про розгляд справи без участі їх представника.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідачки ОСОБА_1 та її представника – на підтримання апеляційної скарги, позивачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та представниці позивачки ОСОБА_3 – ОСОБА_5 – в заперечення скарги, дослідивши матеріали справи в межах доводів позовної заяви, відзивів на позовну заяву, відповіді на відзив на позовну заяву, апеляційної скарги, відзиву на неї, а також усних та письмових пояснень учасників справи в судах першої та апеляційної інстанцій, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.
Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст. 4 ЦПК України, ст. 1225 ЦК України, ст.ст. 116, 131 ЗК України, ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127, п. 41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 №1141 (зі змінами), та задовольняючи частково позовні вимоги, виходив з того, що згідно постанови №818 від 06 червня 1984 року ОСОБА_6 було притягнуто до адміністративної відповідальності за самовільно збудований будинок на території будинковолодіння АДРЕСА_1 . Розпорядженням Личаківської районної адміністрації від 17 червня 1998 року №545 «Про експлуатацію самовільно здійсненої прибудови до будинку АДРЕСА_1 та збудованого окремого стоячого житлового будинку» затверджено висновок про технічну можливість використання самовільно збудованого житлового будинку по АДРЕСА_1 загальною площею 55,1 кв.м., житловою площею 38,1 кв.м. Розпорядженням Личаківської районної адміністрації ЛМР від 19 вересня 1998 року №889 присвоєно новозбудованому житловому будинку, який знаходиться на території будинковолодіння АДРЕСА_2 . Згідно свідоцтва про право власності від 07 жовтня 1998 ОСОБА_6 являлась власником житлового будинку АДРЕСА_1 . Право власності на будинок АДРЕСА_1 виникло у ОСОБА_6 на підставі договору довічного утримання від 25.12.1968р. Суд встановив, що станом на 1998 р. ОСОБА_6 належали житлові будинки АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 0,0514 га кадастровий номер 4610137200:08:008:0085. Відповідач ОСОБА_1 набула у власність житловий будинок АДРЕСА_1 на підставі Договору дарування житлового будинку від 24 листопада 2010 року. 14 листопада 2017 р. позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 успадкували від ОСОБА_6 після її смерті по 1/2 житлового будинку зі всіма господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться в АДРЕСА_1 , що підтверджується відповідними свідоцтвами про право на спадщину за заповітом. Враховуючи вище наведене до позивачів перейшло і право користування земельною ділянкою кадастровий номер 4610137200:08:008:0085 по АДРЕСА_1 після успадкування будинку АДРЕСА_3 . В червні 2018 року позивачам стало відомо про одноосібну приватизацію відповідачем вказаної земельної ділянки на підставі оскаржуваних рішень Львівської міської ради. Ухвалою Львівської міської ради №656 від 30 червня 2011 року "Про надання громадянам дозволу на виготовлення технічних документацій із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки в частині надання дозволу на виготовлення технічних документацій із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки" надано дозвіл ОСОБА_1 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки (п. 4 Додатку до ухвали міської ради від 30 червня 2011 року №656). Ухвалою Львівської міської ради №1565 від 24 травня 2012 року "Про затвердження громадянам технічних документацій із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки і передачу громадянам у власність, спільну сумісну власність та оренду земельних ділянок" в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки і передачу громадянам у власність, спільну сумісну власність та оренду земельних ділянок ОСОБА_1 площею 0,0514 га по АДРЕСА_1 (п. 52 Додатку, затверджено Ухвалою Львівської міської ради від 24 травня 2012 року № 1565). У технічному паспорті який виготовлений 15 листопада 2010 року на замовлення ОСОБА_1 зображено план земельної ділянки АДРЕСА_1 , на якому чітко зафіксовано два окремих будинки. Саме вказаний технічний паспорт міститься в технічній документації із землеустрою, що стала підставою для винесення оскаржуваних рішень. Також у вказаній документації наявні документи, а саме : ситуаційна схема, абрис обстеження межі земельної ділянки, план та збірний кадастровий план земельної ділянки, план границь обмежень і сервітутів, якими підтверджується наявність двох будинків на вказаній земельній ділянці. Таким чином, на момент винесення оскаржуваних рішень, земельна ділянка площею 0,0514 га кадастровий номер 4610137200:08:008:0085 по АДРЕСА_1 перебувала у фактичному користуванні власників будинків АДРЕСА_3 та АДРЕСА_3 , що підтверджується матеріалами справи. Враховуючи вимоги ЗК України суд прийшов до висновку, що приватизація спірної земельної ділянки повинна була проводитись ними спільно або одним із них за згодою іншого. Однак відповідачами не представлено суду документального підтвердження наявності згоди ОСОБА_6 , яка у період здійснення приватизації була власником будинку АДРЕСА_1 , на приватизацію всієї ділянки відповідачкою ОСОБА_1 . Отже внаслідок здійснення приватизації ОСОБА_1 всієї земельної ділянки було порушено права іншого землекористувача ОСОБА_6 , правонаступниками якої являються позивачі, як спадкоємці будинку АДРЕСА_3 . Отже беручи до уваги, що наведені обставини, були відомі під час винесення оскаржуваних ухвал Львівської міської ради та підтверджувались наданими для приватизації земельної ділянки документами, однак не були враховані, суд вважав, що наявні підстави для скасування вказаних рішень Львівської міської ради. Крім того, суд вважав, що слід скасувати свідоцтво про право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0.0514 га, кадастровий номер 4610137200:08:008:0085, серія та номер 5579516, від 02 липня 2013 року Реєстраційною службою Львівського міського управління юстиції, оскільки таке видане на підставі оскаржуваних ухвал Львівської міської ради. Позовна вимога про скасування рішення державного реєстратора Львівського міського управління юстиції Савченко Тетяни Володимирівни, Львівське міське управління юстиції, індексний номер 3583295 від 02 липня 2013 року про реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку площею 0.0514 га, кадастровий номер 4610137200:08:008:0085 не підлягає до задоволення з наступних підстав. Процедура скасування записів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (далі – Державний реєстр прав) здійснюється із дотриманням вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі – Закон), Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127, а також щодо технічної можливості скасування запису – пункту 41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 № 1141 (зі змінами). Виходячи із вимог Закону, то однією із умов скасування державної реєстрації права власності, обтяження та іншого речового права (далі – державна реєстрація прав) є рішення суду, яке набрало законної сили. Так, згідно статті 26 Закону передбачено, що запис про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень держаними реєстраторами вноситься до Державного реєстру прав у разі скасування на підставі рішення суду документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Враховуючи вище наведене, оскільки суд задовольнив позовні вимоги в частині скасування ухвал Львівської міської ради №656 від 30 червня 2011 року №1565 від 24 травня 2012 року в частині надання дозволу на виготовлення та затвердження технічної документації із землеустрою ОСОБА_1 , скасовує свідоцтво про право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0.0514 га, кадастровий номер 4610137200:08:008:0085, а тому процедура скасування записів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно здійснюється із дотриманням вимог ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та не потребує окремого судового рішення.
Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції обставинам, що мають значення та вимогам закону не відповідають, обставини які суд вважав встановленими не доведені, а тому рішення суду підлягає скасуванню.
       31.07.2018р. ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулися в суд з позовом до Львівської міської ради, ОСОБА_1 , Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради, у якому просили:
- визнати протиправною та скасувати Ухвалу Львівської міської ради №656 від 30 червня 2011 року "Про надання громадянам дозволу на виготовлення технічних документацій із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки в частині надання дозволу на виготовлення технічних документацій із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки" ОСОБА_1 площею 0,0514 га по АДРЕСА_1 » (п. 4 Додатку до ухвали міської ради від 30 червня 2011 року №656); 
- визнати протиправною та скасувати Ухвалу Львівської міської ради №1565 від 24 травня 2012 року "Про затвердження громадянам технічних документацій із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки і передачу громадянам у власність, спільну сумісну власність та оренду земельних ділянок" в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки і передачу громадянам у власність, спільну сумісну власність та оренду земельних ділянок ОСОБА_1 площею 0,0514 га по АДРЕСА_1 (п. 52 Додатку, затверджено Ухвалою Львівської міської ради від 24 травня 2012 року № 1565);
- визнати недійсним та скасувати Свідоцтво про право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0.0514 га, кадастровий номер 4610137200:08:008:0085, серія та номер 5579516, видане 02 липня 2013 року Реєстраційною службою Львівського міського управління юстиції; 
- визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора Львівського міського управління юстиції Савченко Тетяни Володимирівни, Львівське міське управління юстиції, індексний номер 3583295 від 02 липня 2013 року про реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку площею 0.0514 га, кадастровий номер 4610137200:08:008:0085.
Позов мотивували тим, що позивачі є власниками будинку за адресою АДРЕСА_3 , раніше власником даного будинку була ОСОБА_6 , яка крім того була власником будинку АДРЕСА_1 . Дані два будинки ще з 1984 року розташовані на земельній ділянці кадастровий №4610137200:08:008:0085 по АДРЕСА_1 . 24 листопада 2010 року ОСОБА_6 подарувала будинок АДРЕСА_1 загальною площе 98,9 кв.м. відповідачу ОСОБА_1 на час укладення Договору дарування земельна ділянка, на якій розташовані будинку АДРЕСА_3 та АДРЕСА_3 не була приватизована, що чітко зазначено в самому Договорі дарування від 24 листопада 2010 року та перебувала у комунальній власності. Зазначають що проживають у будинку АДРЕСА_3 з часу народження та були зареєстровані у вказаному будинку з 01 грудня 1998 року. Також користуються і земельною ділянкою площею 0.0514 га, кадастровий номер 4610137200:08:008:0085 на якій розташовані обидва будинки. Між ними та відповідачкою ОСОБА_1 виник конфлікт при користуванні вказаною земельною ділянкою, в результаті якого остання чинить перешкоди у вільному користуванні такою, такі дії почалися весною 2018 року. Саме зі слів ОСОБА_1 їм стало відомо, що вона одноособово приватизувала на себе земельну ділянку площею 0.0514 га, кадастровий номер 4610137200:08:008:0085, на якій знаходяться два будинки, що є у власності різних осіб. Ні померла ОСОБА_6 ні позивач, яка успадкувала будинок АДРЕСА_3 згоди на приватизацію спірної земельної ділянки відповідачкою ОСОБА_1 не давала. Посилаються на ст.ст.89, 116 ЗК України, вважають що оспорюванні документи, на підставі яких відповідач одноособово набула право власності на земельну ділянку, площею 0.0514 га кадастровий номер 4610137200:08:008:0085 є незаконними та підлягають скасуванню, оскільки прийняті з порушення прав та інтересів власників будинку АДРЕСА_3 . Останні були позбавленні можливості взяти участь у приватизації земельної ділянки, яка фактично перебувала у їх користуванні. Враховуючи вище наведене просять позовні вимоги задоволити в повному обсязі.
       З матеріалів справи вбачається, що згідно постанови №818 від 06 червня 1984 року (Том 1 а.с.17) ОСОБА_6 було притягнуто до адміністративної відповідальності за самовільно збудований будинок на території будинковолодіння АДРЕСА_1 .
Розпорядженням Личаківської районної адміністрації від 17 червня 1998 року №545 «Про експлуатацію самовільно здійсненої прибудови до будинку АДРЕСА_1 та збудованого окремого стоячого житлового будинку» затверджено висновок про технічну можливість використання самовільно збудованого житлового будинку по АДРЕСА_1 загальною площею 55,1 кв.м., житловою площею 38,1 кв.м.
Розпорядженням Личаківської районної адміністрації ЛМР від 19 вересня 1998 року №889 присвоєно новозбудованому житловому будинку, який знаходиться на території будинковолодіння АДРЕСА_1 окремий будинковий номер АДРЕСА_3 (Том 1 а.с.16)
Згідно свідоцтва про право власності від 07 жовтня 1998 року (том 1 а.с.250) ОСОБА_6 являлась власником житлового будинку АДРЕСА_3 .
Право власності на будинок АДРЕСА_1 виникло у ОСОБА_6 на підставі договору довічного утримання від 25.12.1968р. ( Том 1 а.с.189-190)
Відтак, станом на 1998 р. ОСОБА_6 належали житлові будинки АДРЕСА_3 та АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 0,0514 га кадастровий номер 4610137200:08:008:0085. Належали такі ОСОБА_6 до 2010 року коли один із них вона відчужила відповідачці ОСОБА_1 .
Так, відповідач ОСОБА_1 набула у власність житловий будинок АДРЕСА_1 на підставі Договору дарування житлового будинку від 24 листопада 2010 року (Том 1 а.с.203-205).
Згодом, за життя ОСОБА_6 (що залишалась власницею будинку АДРЕСА_1 та користувачкою ділянки за адресою АДРЕСА_1 ), оскаржуваною Ухвалою Львівської міської ради №656 від 30 червня 2011 року "Про надання громадянам дозволу на виготовлення технічних документацій із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки в частині надання дозволу на виготовлення технічних документацій із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки" надано дозвіл ОСОБА_1 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки (п. 4 Додатку до ухвали міської ради від 30 червня 2011 року №656) (Том 1 а.с.33-34).
Згодом оскаржуваною ухвалою Львівської міської ради №1565 від 24 травня 2012 року "Про затвердження громадянам технічних документацій із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки і передачу громадянам у власність, спільну сумісну власність та оренду земельних ділянок" в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки і передачу громадянам у власність, спільну сумісну власність та оренду земельних ділянок ОСОБА_1 площею 0,0514 га по АДРЕСА_1 (п. 52 Додатку, затверджено Ухвалою Львівської міської ради від 24 травня 2012 року № 1565).
І після цього 2.07.2013 року ОСОБА_1 (знову ж за життя ОСОБА_6 ) набула право власності на земельну ділянку, площею 0,0514 га за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер 4610137200:08:008:0085 з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку на якій розташований і будинок АДРЕСА_1 . Вказане підтверджується свідоцтвом про правом власності на нерухоме майно від 02.07.2013 року, індексний номер:5579516.
Окрім цього, у 2015 році ОСОБА_6 оформила повторно право власності на житловий будинок зі всіма господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться у АДРЕСА_1 та їй Реєстраційною службою Львівського міського управління юстиції було видане свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний №32626657, 23.01.2015 року, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно Реєстраційною службою Львівського міського управління юстиції 23.01.2015 року, реєстраційний №556891146101.
Також, 12 травня 2015 року ОСОБА_6 склала заповіт, яким заповіла ОСОБА_3 та ОСОБА_4 житловий будинок зі всіма господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_3 .
У заповіті про спірну земельну ділянку не йшлося.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла.
З часу набуття ОСОБА_1 (2013 року) права власності на земельну ділянку, ОСОБА_6 , як власниця будинку АДРЕСА_1 та відповідно користувачка цієї земельної ділянки, не оспорювала, не заперечувала жодним чином та не оскаржувала набуття ОСОБА_1 права власності на спірну земельну ділянку, хоч і мала таке особисте немайнове право як власниця будинку АДРЕСА_1 , як похідне від її права власності.
Також, дійсно у технічному паспорті який виготовлений 15 листопада 2010 року на замовлення ОСОБА_1 (Том 2 а.с.164-173) зображено план земельної ділянки АДРЕСА_1 , на якому чітко зафіксовано два окремих будинки. Саме вказаний технічний паспорт міститься в технічній документації із землеустрою (том 2, а.с. 152-192), що стала підставою для винесення оскаржуваних ухвал та в подальшому видання свідоцтва про право власності на ділянку. Також, у вказаній документації наявні документи, а саме: ситуаційна схема, абрис обстеження межі земельної ділянки, план та збірний кадастровий план земельної ділянки, план границь обмежень і сервітутів, якими підтверджується наявність двох будинків на вказаній земельній ділянці.
Згодом, як вбачається з матеріалів справи 14 листопада 2017 р. позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 успадкували від ОСОБА_6 після її смерті по Ѕ житлового будинку зі всіма господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться в АДРЕСА_3 , що підтверджується відповідними свідоцтвами про право на спадщину за заповітом (Том 1 а.с.19, 22).
Дійсно, відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Проте, відповідно до п.1 ч.1 ст. 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема особисті немайнові права.
Відповідно право спадкодавиці ОСОБА_6 , як власниці будинку АДРЕСА_1 на оскарження спірних ухвал та свідоцтва як похідне її особисте немайнове право, як власниці будинку, не переходить до її спадкоємців (позивачів у справі) і відповідно вони не вправі оскаржувати спірні ухвали та свідоцтво з підстав наявності у них права власності на будинок, оскільки таке у них не існувало на час набуття відповідачкою права власності на земельну ділянку, а існувало лише у первинного власника будинку на час набуття власності на спірну ділянку та таке право їм у спадщину не переходить.
Спадкодавиця ж ОСОБА_6 за життя не оспорювала право власності ОСОБА_1 та не заперечувала щодо набуття нею права власності на ділянку. Протилежного не доведено.
У протилежному ж випадку, тобто визнання такого способу захисту за належний може призвести до того, що будь-хто із подальших правонаступників власників будинку взмозі втручатися у правовідносини, що виникли за життя первинної власниці будинку на час набуття власності на земельну ділянку та оскаржувати правовстановлюючі документи на ділянку та рішення, на підставі яких такі були видані, хоч такі їм не належали на час виникнення права власності на ділянку.
Дійсно, позивачі, набувши право власності на будинок, набули і права на земельну ділянку, на якій він розташований, а також тій, яка необхідна для його обслуговування. Відповідно такому їх праву кореспондує їхнє особисте немайнове право на звернення до суду за захистом. Однак таке може бути реалізоване не шляхом оскарження ухвал та свідоцтва, що оспорюються у даному випадку, а шляхом заявлення вимог про визнання права власності на таку ділянку (частину спірної). З позовом же про скасування спірних ухвал та свідоцтва могла звертатись виключно первинна власниця будинку, за життя якої такі були оформлені та вказане могло вплинути на її права, а не особи, які таких прав не мали та на права яких таке набуття права на ділянку вплинути не могло.
Зважаючи на вказане, у суду не було підстав для часткового задоволення позову.
Враховуючи вказане, апеляційну скаргу слідзадовольнити. Рішення ж Личаківського районного суду м.Львова від 20 вересня 2019 року слід скасувати та ухвалити у справі нове рішення про відмову в задоволенні позову.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу  ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 – задовольнити.
       Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 20 вересня 2019 року – скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким в задоволенні позову  ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Львівської міської ради, Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради, ОСОБА_1 про визнання незаконними та скасування правовстановлюючих документів на земельну ділянку – відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 29 січня 2021 року.

Головуючий:                                                                                                Я.А. Левик
Судді:                                                                         Р.В. Савуляк
                                                                        М.М. Шандра