Справа № 936/231/20

Закарпатський апеляційний суд

        П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

08.02.2021                 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І.С., за участю особи яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника – адвоката Митровки Я.В., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/545/20 за апеляційною скаргою захисника - адвоката Повідайчика О.І. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Воловецького районного суду Закарпатської області від 20. 05. 2020. 
Цією постановою:
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українець, громадянин України, мешканець АДРЕСА_1 , працюючий водієм «Санаторій Сонячне Закарпаття», визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 420 грн. 40 коп. судового збору.
З протоколу про адміністративне правопорушення серії  АА № 092318 від 20. 03. 2020 та постанови судді від 20. 05. 2020 вбачається, що 20. 03. 2020 о 09 год. 45 хв., на автодорозі М-06 717 км + 200 м., водій ОСОБА_1 здійснював міжобласне перевезення пасажирів на транспортному засобі «Mercedes - Benz», державний номерний знак НОМЕР_1 з перевищенням встановленої на перевезення кількості пасажирів визначеної п. п. 4 п. 2 постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11. 03. 2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS- CoV-2», а саме в кількості 14 пасажирів, чим вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 44-3 КУпАП, зокрема порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.
В апеляційній скарзі захисник - адвокат Повідайчик О.І. в інтересах ОСОБА_1 порушує питання про скасування постанови судді Воловецького районного суду Закарпатської області від 20. 05. 2020 та закриття провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. Зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки в протоколі чітко не зазначено норми закону, яку порушив ОСОБА_1 , оскільки зазначені у протоколі порушення підпункту 4 пункту 2 постанова КМУ №211 від 11. 03. 2020 не містила, а такі були внесені до неї постановою КМУ №215 від 16. 03. 2020. 

-2-

Окрім того, до матеріалів справи не долучено жодних доказів, передбачених ст. 251 КУпАП, на підтвердження обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення. Разом з тим, захисник вказує на те, що ОСОБА_1 не відноситься до осіб, щодо яких може бути складений протокол про адміністративне правопорушення за ст. 44-3 КУпАП, оскільки за постановою Кабінету Міністрів України №211 від 12. 03. 2020, притягнути до адміністративної відповідальності можна лише водія, який здійснював перевезення міському електричному транспорті, автомобільному транспорті, що здійснює регулярні пасажирські перевезення на міських маршрутах у звичайному режимі руху та автобусі, який би виконував регулярні пасажирські перевезення на міських автобусних маршрутах в режимі маршрутного таксі, яким ОСОБА_1 не являється. Окрім того, звертає увагу на те, що керований ОСОБА_1 транспортний засіб був зупинений без передбачених на це підстав, тому інформація про перевезення пасажирів була одержана внаслідок незаконної зупинки, а всі послідуючі дії та докази одержані незаконним шляхом. Також зазначає, що станом на зазначену у протоколі та постанові судді дату вчинення правопорушення, постанова Кабінету Міністрів України №215 від 16. 03. 2020 не набрала законної сили, оскільки була опублікована на сторінках офіційних видань лише 24. 03. 2020, а тому вимоги підпункту 4 пункту 2 не могли бути порушеними ОСОБА_1 . Також наголошує на тому, що суд першої інстанції, формально процитувавши диспозицію статті 44-3 КУпАП, яка передбачає відповідальність за допущення кількох порушень правил карантину людей, прийшов до висновку про вчинення ОСОБА_1 декількох адміністративних правопорушень, які останньому не ставились за провину. Суд першої інстанції не в повному обсязі дослідив всі обставини справи, оскільки не допитав особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, не забезпечивши його участі у розгляді справи.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції захисник - адвокат Митровка Я.В. подав клопотання, в якому просив змінити постанову судді від 20. 05. 2020, звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за малозначністю вчиненого ним адміністративного правопорушення, з оголошенням йому усного зауваження, посилаючись на те, що причиною масового вивезення туристів з території санаторію стали форс-мажорні обставини, пов`язані із масовим від`їздом туристів через запровадження карантинних заходів на території України, а також просив врахувати, що ОСОБА_1 працює водієм ДП «Санаторій «Сонячне Закарпаття», за місцем роботи характеризується позитивно, вказаним адміністративним правопорушенням шкоди нікому не заподіяно. 
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення ОСОБА_1 та його захисника – адвоката Митровки Я.В., які підтримали апеляційну скаргу та клопотання про звільнення від адміністративної відповідальності у зв`язку з малозначністю діяння, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що така задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відповідно до ст. ст.  252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Вказані вимоги при розгляді даної справи суддею першої інстанції виконанні в повній мірі.
Статтею 1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» №1645-ІІІ від 06. 04. 2000 визначено, що карантин - це адміністративні та медико-санітарні заходи, що застосовуються для запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб.

-3-

Згідно ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» №1645-ІІІ від 06. 04. 2000 карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України.
Питання про встановлення карантину порушує перед Кабінетом Міністрів України центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, за поданням головного державного санітарного лікаря України.
Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації.
У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них. Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби. На цей період можуть змінюватися режими роботи підприємств, установ, організацій, вноситися інші необхідні зміни щодо умов їх виробничої та іншої діяльності. До відміни карантину його територію можуть залишити особи, які пред`явили довідку, що дає право на виїзд за межі території карантину.
Організація та контроль за дотриманням встановленого на території карантину правового режиму, своєчасним і повним проведенням профілактичних і протиепідемічних заходів покладаються на місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.
Відповідно до п. п. 4 п. 2 постанови Кабінету Міністрів України № 211 від 11. 03. 2020 в редакції постанови Кабінету Міністрів України № 215 від 16. 03. 2020 заборонено: з 12 год. – 18. 06. 2020 до 03. 04. 2020 регулярні та нерегулярні перевезення пасажирів автомобільним транспортом у приміському, міжміському внутрішньо обласному і міжобласному сполученні (крім перевезення легковими автомобілями); перевезення понад 10 пасажирів одночасно в одному транспортному засобі у міському електричному (трамвай, тролейбус) та автомобільному транспорті, що здійснює регулярні пасажирські перевезення на міських маршрутах у звичайному режимі руху; перевезення понад 10 пасажирів одночасно в автобусах, які виконують регулярні пасажирські перевезення на міських автобусних маршрутах в режимі маршрутного таксі; заїзд на територію автостанцій автобусів, які здійснюють перевезення пасажирів у приміському, міжміському внутрішньо обласному і міжобласному сполученні, та реалізацію власниками автостанцій квитків автомобільним перевізникам, які виконують такі перевезення.
Згідно ст. 41 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» №1645-ІІІ від 06. 04. 2000, особи винні в порушенні законодавства про захист населення від інфекційних хвороб, несуть відповідальність згідно із законами України.
Статтею 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.
Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП підтверджується сукупністю зібраних по справі доказів, досліджених судом першої інстанції.
Протоколом про адміністративне правопорушення серії АА № 092318 від 20. 03. 2020, стверджується, що о 09 год. 45 хв. 20. 03. 2020, на автодорозі М-06 717 км + 200 м. 

-4-

водій ОСОБА_1 здійснював міжобласне перевезення пасажирів на транспортному засобі «Mercedes - Benz», державний номерний знак НОМЕР_1 , з перевищенням встановленої на перевезення кількості пасажирів визначеної п. п. 4 п. 2 постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11. 03. 2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS- CoV-2», а саме в кількості 14 пасажирів, чим вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 44-3 КУпАП, зокрема порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.
Вказані обставини підтверджуються також даними відеозаписів означеної події, які зафіксовані на відеокамери працівників поліції (а. с. 7).
Рапортом інспектора взводу 2 роти 4 батальйону УПП в Закарпатській області Кізляка В.В. щодо обставин зупинки транспортного засобу, згідно якого 20. 03. 2020 близько 9 год. 45 хв., ним під час патрулювання у складі екіпажу Олімп 210 разом з поліцейським ОСОБА_3 було зупинено транспортний засіб марки «Mercedes-Benz», державний номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 , при перевірці якого виявлено 14 осіб, яких водій ОСОБА_1 перевозив за межі області, тобто з перевищенням встановленої на перевезення кількості пасажирів визначеної п. п. 4 п. 2 постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11. 03. 2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS- CoV-2», у зв`язку з чим відносно ОСОБА_1 був складений протокол про адміністративне правопорушення (а. с. 6). 
При розгляді справи цим доказам суд дав належну оцінку, а тому твердження захисника в апеляційній скарзі про те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, є необгрунтованими. Наведені  докази  є  допустимими, належними  і достатніми для підтвердження висновків суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП.
Всупереч наведеним в апеляційній скарзі доводам, матеріали справи не містять доказів про порушення поліцейським - інспектором взводу 2 роти 4 батальйону УПП в Закарпатській області Кізляком В.В. законодавства при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки поліцейським дотримано вимоги ч. 2 ст. 251, ст. ст. 256, 268 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі. Протокол про адміністративне правопорушення серії АА № 092318 від 20. 03. 2020 складено у відповідності до вимог, встановлених ст. 256 КУпАП, уповноваженим на такі дії працівником поліції, у спосіб, з підстав та з дотриманням порядку, встановлених законом.
Отже, рішення суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 , не дотримавшись передбачених заборон щодо перевезення пасажирів, порушив встановлені постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» №215 від 16. 03. 2020 правила щодо карантину людей, тобто в його діях наявний склад адміністративного правопорушення.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції, повно, всебічно та об`єктивно розглянувши справу, прийшов до правильного висновку про достатність доказів для встановлення вини ОСОБА_1 та вмотивовано визнав його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП.

-5-

Доводи захисника про те, що ОСОБА_1 не є суб`єктом правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, апеляційний суд до уваги не приймає, виходячи з наступного.
Згідно  ст. 10 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06. 04. 2000, основними принципами профілактики інфекційних хвороб є:  дотримання  підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та громадянами санітарно-гігієнічних та санітарно-протиепідемічних правил і норм при здійсненні будь-яких видів діяльності.
Відповідно до  абз. 3 п. п. 4 п. 2 постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11. 03. 2020 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» (в ред. від 17. 03. 2020) забороняється з 12 год. – 18. 03. 2020 до 03. 04. 2020 перевезення понад 10 пасажирів одночасно в автобусах, які виконують регулярні пасажирські перевезення на міських автобусних маршрутах в режимі маршрутного таксі.
Жодних вказівок про те, що зазначені вимоги не стосуються інших перевізників вказана норма не містить.
Посилання захисника на те, що протокол про адміністративне правопорушення серії АА № 092318 від 20. 03. 2020, не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки в протоколі не зазначено норми закону, яку порушив ОСОБА_1 та посилання на нормативно-правовий акт, який регулює такі відносини, є безпідставним, та спростовується змістом самого протоколу про адміністративне правопорушення серії АА № 092318 від 20. 03. 2020, з якого вбачається, що своїми діями ОСОБА_1 порушив п. п. 4 п. 2 постанови Кабінету Міністрів України № 211 від 11. 03. 2020 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», чим вчинив правопорушення, передбачене ст. 44-3 КУпАП, зміни до якої були внесені постановою Кабінету Міністрів України №215 від 16. 03. 2020, яка набрала чинності 17. 03. 2020, тобто на день вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення вказані зміни до постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11. 03. 2020 вже діяли і дана постанова була доповнена п. п. 4 п. 2, що вірно відображено у протоколі про адміністративне правопорушення. 
Доводи захисника про те, що до матеріалів справи не долучено жодних доказів, передбачених ст. 251 КУпАП, на підтвердження обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення, апеляційний суд до уваги не приймає.
Окрім того, в матеріалах міститься рапорт працівника поліції, в якому він зазначив, що при перевірці автомобіля «Mercedes - Benz», державний номерний знак НОМЕР_1 було встановлено, що водій ОСОБА_1 перевозив 14 пасажирів при дозволеній кількості не більше 10 осіб (а.с. 6).
Разом з тим, вказані обставини підтверджуються також даними відеозаписів означеної події, які зафіксовані на відеокамери працівників поліції, з якого вбачається що ОСОБА_1 погоджувався, що перевозить за межі області більшу кількість пасажирів, ніж передбачено постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11. 03. 2020 з урахування внесених до неї змін і доповнень постановою Кабінету Міністрів України №215 від 16. 03. 2020, а також й те, що від дачі пояснень з приводу обставин вчинення адміністративного правопорушення, відмовляється на підставі ст. 63 Конституції України. 
Враховуючи викладене, в матеріалах справи наявні докази, які підтверджують обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення.
Доводи захисту про те, що суд першої інстанції не в повному обсязі дослідив всі обставини справи, оскільки не допитав особу, відносно якої складено протокол, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки суд першої інстанції прийняв рішення про можливість розгляду справи за відсутності ОСОБА_1 на підставі поданої ним заяви про розгляд справи без його участі та обґрунтовано визнав, що докази, які наявні в 

-6-

матеріалах справи, є достатніми та необхідними для встановлення вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.
Також, як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 були роз`яснені його права та обов`язки, передбачені ст. ст. 55, 56, 59, 63 Конституції України та повідомлено, що розгляд адміністративної справи відбудеться у приміщенні Воловецького районного суду. Нижче, у графі «підпис особи, яка ознайомлена з місцем та часом розгляду справи» міститься підпис ОСОБА_1 . Будь-яких зауважень при складанні протоколу від ОСОБА_1 не надходило.
Враховуючи сукупність вищевказаних доказів, суд першої інстанції, повно, всебічно та об`єктивно розглянувши справу, прийшов до правильного висновку про їх достатність для встановлення вини ОСОБА_1 та вмотивовано визнав його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП.
Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію захисту щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження у справі, в апеляційній скарзі не наведено й під час апеляційного перегляду справи не встановлено, а доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин події та не спростовують доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП.
Суддею першої інстанції досліджені та перевірені доказами обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, що ставилось йому за провину. 
Таким чином, обґрунтування вимог апеляційної скарги захисника Повідайчика О.І. щодо порушення судом першої інстанції законодавства при винесенні постанови, яке полягало у не з`ясуванні місцевим судом всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не знайшло свого підтвердження при апеляційному перегляді.
Також судом першої інстанції з урахуванням вимог ст. 33 КУпАП, зокрема, характеру вчиненого правопорушення, особи порушника та обставин справи, правильно вирішено питання про кваліфікацію діянь ОСОБА_1 за ст. 44-3 КУпАП України і накладено стягнення у відповідності до санкції, зазначеного закону .
Доводи захисника про необхідність зміни постанови судді та звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за малозначністю вчиненого ним адміністративного правопорушення, з оголошенням йому усного зауваження апеляційний суд не приймає до уваги з огляду на наступне. 
Положення ст. ст. 23, 33 КУпАП регламентують, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, поваги до правил співжиття, в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим порушником, так і іншими особами. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Згідно ст. 22 КУпАП при малозначності вчиненого правопорушення орган, посадова особа, уповноважені вирішувати справу, можуть звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.
Тобто застосування вимог ст. 22 КУпАП до особи, на думку апеляційного суду, є правом, а не обов`язком суду.

-7-

Наведені захисником доводи, які на його думку зумовлюють необхідність застосування вимог ст. 22 КУпАП, зокрема, відомості про особу правопорушника, які позитивно його характеризують та обставини, в рамках яких ОСОБА_1 був змушений діяти всупереч встановленим заборонам, на переконання апеляційного суду не можуть бути підставою для визнання адміністративного правопорушення, малозначним, а відтак, не дають достатніх підстав для звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності.
Порушень вимог закону, які б ставили під сумнів доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, та необґрунтованість накладеного на нього адміністративного стягнення, не вбачається, відтак постанова суду є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування немає, а тому апеляційна скарга захисника - адвоката Повідайчика О.І. задоволенню не підлягає.
Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що стороною захисту не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань, у тому числі й про доручення до матеріалів справи будь-яких доказів, не заявлялось.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу захисника - адвоката Повідайчика О.І., подану в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Воловецького районного суду Закарпатської області від 20. 05. 2020 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 44-3 КУпАП,- без змін.
Постанова набирає законної сили негайно й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя