ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"19" лютого 2021 р.           Справа№ 925/1097/19
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Мальченко А.О.
суддів:            Чорногуза М.Г. 
          Агрикової  О.В. 
 
розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр Лойер Компані»
на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 27.10.2020 
у справі    № 925/1097/19 (суддя Васянович А.В.)
за первісним позовом Фермерського господарства «Халахур і КО»
до    Фермерського господарства «Престиж АгроЛюкс»,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог  щодо предмета спору на стороні позивача:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Імперія-Агро»
про  стягнення 285   991,02 грн

та за зустрічним позовом Фермерського господарства «Престиж АгроЛюкс»
до   Фермерського господарства «Халахур і КО»
про визнання недійсним правочину  

ВСТАНОВИВ:

Фермерське господарство «Халахур і КО» (далі - ФГ «Халахур і КО», позивач) звернулося до Господарського суду Черкаської області з позовом до Фермерського господарства «Престиж АгроЛюкс» (далі - ФГ «Престиж АгроЛюкс», відповідач) про стягнення 122   768,87 грн боргу, 61  975,51 грн 36% річних, 60  462,83 грн пені, 16  230,04 грн інфляційних втрат та 24  553,77 грн штрафу у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки №УМ 27/18Є від 07.02.2018, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Імперія-Агро» та ФГ «Престиж АгроЛюкс».
          Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 12.09.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 10.10.2019, залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, Товариство з обмеженою відповідальністю «Імперія-Агро» (далі - ТОВ «Імперія-Агро», третя особа).
          Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 04.11.2019 прийнято для спільного розгляду з первісним позовом зустрічну позовну заяву ФГ «Престиж АгроЛюкс» до ФГ «Халахур і КО» про визнання недійсним правочину.
          Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 11.12.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
22.10.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю «Центр Лойер Компані» (далі - ТОВ «ЦЛК», заявник) звернулось до Господарського суду Черкаської області з позовною заявою третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору до ФГ «Халахур і КО» про визнання недійсним правочину зарахування вимог, укладеного між ТОВ «Імперія-Агро» та  ФГ «Халахур і КО», оформленого актом зарахування зустрічних однорідних вимог від 16.04.2018.
Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 27.10.2020 у справі № 925/1097/19 позовну заяву ТОВ «ЦЛК» до ФГ «Халахур і КО» про визнання недійсним правочину повернуто заявникові на підставі ч. 6 ст.  180 Господарського процесуального кодексу України    (далі - ГПК України). 
Вирішуючи питання про повернення вказаної позовної заяви третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета зустрічного позову, суд виходив з того, що така була подана з порушенням вимог ч. 1 ст. 49 ГПК України, а саме, з пропуском встановленого процесуального строку, що є підставою для її повернення.
Не погодившись із вищезазначеною ухвалою, ТОВ «ЦЛК» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити матеріали справи до суду першої інстанції для вирішення питання про прийняття до провадження позовної заяви.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що ухвала суду першої інстанції прийнята з порушенням норм процесуального права, а саме, вимог ст. 119 ГПК України щодо поновлення встановленого законом процесуального строку для подання позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору; судом не враховано наведені у позовній  заяві обставини, що перешкоджали ТОВ «ЦЛК» звернутись до суду із вказаною позовною заявою у встановлений процесуальним законом строк, які, на його думку, є поважними причинами його пропуску.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.01.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «ЦЛК» на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 27.10.2020 у справі    №925/1097/19, встановлено здійснювати розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, встановлено ФГ «Халахур і КО», ФГ «Престиж АгроЛюкс» та ТОВ «Імперія-Агро» строк для подання відзивів на апеляційну скаргу, зобов`язано ТОВ «ЦЛК» надати суду апеляційної інстанції оригінал позовної заяви від 21.10.2020 з додатками, яка подавалась  до суду першої інстанції.
01.02.2021 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від ТОВ «ЦЛК» на виконання вимог ухвали суду надійшов оригінал позовної заяви від 21.10.2020 з додатками.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 255 ГПК України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про повернення заяви позивачеві (заявникові).
Частиною 2 ст. 273  ГПК України встановлено, що апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції розглядається протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 8, 9, 12, 18, 31, 32, 33, 34 частини першої статті 255 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що є у справі, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, судова колегія апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Предметом апеляційного перегляду у даній справі є ухвала суду першої інстанції щодо повернення позовної заяви третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору за зустрічним позовом.
Згідно зі статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист.
Відповідно до частини першої статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.
Крім того, враховуючи положення ч. 1   ст. 9 Конституції України  та беручи до уваги ратифікацію   Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР   Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття  Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати  Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод  (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Так, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмежене, особливо щодо умов прийнятності скарги. Проте право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати легітимну мету та гарантувати пропорційність між їх використанням і такою метою (mutatis mutandis, рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мельник проти України» («Melnyk v. Ukraine» заява № 23436/03, § 22, від 28 березня 2006 року).
Водночас, доступ до правосуддя в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини не може бути абсолютним і підлягає державному регулюванню та обмеженню. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема, й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений ГПК України. Тому, учасники провадження мають розуміти, що встановлені судом строки будуть застосовані.
Виходячи з приписів статей 55, 129 Конституції України, статті 4  ГПК України, застосування та користування правами на судовий захист здійснюється у випадках та в порядку, встановлених законом.
Реалізація конституційного права, зокрема, на судовий захист ставиться у залежність від положень процесуального закону, в даному випадку - норм ГПК України.
У процесі розгляду господарським судом спору між позивачем і відповідачем інша особа (третя особа) з метою захисту свого права може заявити самостійні вимоги щодо предмета спору, якщо вважає, що саме їй належить право на предмет спору чи його частину.
Порядок та умови вступу третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, у справу, зокрема врегульовано нормами статті 49 ГПК України.
За змістом частини 1 статті 49 ГПК України необхідною умовою набуття іншою особою статусу третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору є дотримання таких критеріїв як: 1) матеріально-правовий (наявність єдиного предмету спору); 2) суб`єктний (позовні вимоги можуть бути пред`явлені як одній стороні, так і декільком сторонам); 3) часовий (вступ у справу відбувається до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження).
Дотримання цих критеріїв підлягає оцінці та з`ясуванню під час прийняття рішення щодо вступу у справу третьої особи з самостійними вимогами. 
Відповідно до частини п`ятої статті 49 ГПК України треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору, можуть вступити у справу до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, подавши позов до однієї або декількох сторін. До позовів третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору у справі, в якій відкрито провадження, застосовуються положення статті 180 цього Кодексу.
Зміст наведеної процесуальної норми дає підстави стверджувати, що положеннями статті 49 ГПК України окремо унормовано строк вступу у справу третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, яким згідно із частиною першою цієї статті є строк до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження та правила пред`явлення (подачі) таких позовів, які передбачено частиною п`ятою цієї статті, з урахуванням якої такі позови повинні відповідати вимогам статей 162, 164, 172, 173 ГПК України.
Таким чином, визначальним моментом для подання позову третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору є саме подання такого позову у строк, передбачений статтею 49 ГПК України, зокрема, до закінчення підготовчого провадження
При цьому, позови таких осіб мають подаватися з дотриманням загальних правил пред`явлення позову, на що безпосередньо вказують положення частини п`ятої статті 49 та частини 4 статті 180 ГПК України, та відповідати вимогам статей 162, 164, 172, 173 цього Кодексу.
Відповідно до вказаних норм до позовів третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору у справі, в якій відкрито провадження, застосовуються положення статті 180 ГПК України.
Отже, право на пред`явлення позовної заяви третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору не є абсолютним. Подаючи позовну заяву, заявник повинен дотримуватись вимог ГПК України щодо форми, змісту, строку подання, а також  порядку її подання.
Аналогічні висновки наведені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 у справі  № 916/3245/17 та від 12.06.2019 у справі № 916/542/18, а також у постанові Верховного Суду від 10.02.2021 у справі №  910/6681/20.
Повертаючи позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що така заява подана з порушенням встановленого законом строку, оскільки підготовче провадження у даній справі  було закрито ухвалою Господарського суду Черкаської області від 11.12.2019.
Частинами 5-6 статті 180 ГПК України  визначено, що до зустрічної позовної заяви, поданої з порушенням вимог, встановлених частиною четвертою цієї статті, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу. Зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої цієї статті, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи.
Із системного аналізу статей 49 та 180 ГПК України вбачається, що законодавцем встановлено строк для пред`явлення, зокрема, позову третьої особи з самостійними вимогами щодо предмету спору, порушення (недотримання) якого має наслідком повернення позовної заяви.
Відповідно до пункту 6 частини другої статті 42 ГПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.
Згідно зі статтею 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 24.12.2019 у справі №910/5172/19, реалізація процесуальних прав та обов`язків учасників справі перебуває у тісному зв`язку зі стадіями судового провадження і пов`язана з перебігом процесуальних строків. Процесуальний строк, виступає одним з ключових елементів господарсько-процесуальної форми, і в цілому направлений на забезпечення оперативного, динамічного й просторового перебігу провадження господарського процесу у визначених ГПК України часових рамках.
Зокрема, під процесуальними строками, з огляду на системний аналіз ГПК України, розуміють встановлений законом та/або судом проміжок часу, протягом якого повинна або може бути вчинена певна процесуальна дія або розпочата та/чи завершена та чи інша стадія судочинства.
Процесуальні строки, з поміж іншого, виступаючи засобом регламентації процесуальних дій учасників справи також виконують функцію юридичного факту, тобто спричиняють виникнення, зміну або припинення процесуальних прав та обов`язків. У механізмі правової регламентації судочинства процесуальні строки мають правоутворююче та преклюзивне значення для суб`єктивних процесуальних прав та обов`язків.
Так, з початком і закінченням перебігу процесуального строку пов`язане настання чітко встановлених юридичних наслідків.
Разом з тим, за змістом ч.ч. 1, 3 ст. 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк. 
Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу. Про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою. Ухвалу про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом (ч.ч. 6-8 ст. 119 ГПК України).
При цьому, колегія суддів зазначає, що питання щодо поновлення/продовження процесуального строку безпосередньо пов`язане з відповідним конкретним учасником справи, його процесуальним правом і обов`язком та спрямоване на реалізацією саме його суб`єктивних процесуальних прав (обов`язків).
Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними та пов`язані з дійсними істотними труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій. Господарський процесуальний кодекс України не пов`язує право суду відновити пропущений процесуальний строк лише з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку.
Питання про поважність причин пропуску процесуального строку в розумінні статті 86 ГПК України вирішується судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Вирішення питання щодо поновлення строку перебуває в межах дискреційних повноважень суду, який за заявою сторони може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк, крім випадків, передбачених положеннями ГПК України. 
Можливість поновлення/продовження процесуальних строків виникає у тому разі, коли у  передбачені строки виконати певному учаснику справи певні процесуальні дії є неможливим, оскільки саме у нього виникли обставини, які перешкоджають їх реалізації та суд має право поновити/продовжити строк, установлений відповідно законом або судом, за клопотанням конкретного відповідного учасника справи в разі його пропущення з поважних причин. У зв`язку з цим для суду має значення й строк, який минув з моменту закінчення строку, встановленого законом або судом до вчинення учасником справи процесуальної дії, стосовно якої заявлено клопотання.
Отже, вирішуючи вказане питання, суд з урахуванням конкретних обставин справи має оцінити на предмет поважності причини пропуску встановленого законом процесуального строку, і залежно від встановленого - вирішити питання про поновлення або відмову у поновленні цього строку.
Наведену правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 09.10.2019 у справі № 910/22695/13, від 19.01.2021 у справі №923/756/20.
Як вбачається зі змісту позовної заяви ТОВ «ЦЛК», в обґрунтування причин поважності пропуску строку на її подання, посилаючись на приписи ст. 119 ГПК України, заявник вказував на те, що набув право звернутися з даним позовом до суду лише 03.06.2020 у зв`язку з тим, що у справі про банкрутство ТОВ «Імперія-Агро» ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.06.2020 було замінено кредитора - Приватне підприємство «Приватне сільськогосподарське підприємство «Лан-2» на ТОВ «ЦЛК».
Однак, в порушення приписів ст. 119 ГПК України, судом першої інстанції не було надано жодної правової оцінки вказаним доводам ТОВ «ЦЛК» та не вирішено питання щодо поновлення строку на подання позовної заяви третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору.
З огляду на вищезазначене, колегія суддів вважає передчасним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для повернення позовної заяви заявникові на підставі ч.  6 ст.180 ГПК України.
При цьому, в межах оскарження даної ухвали за наведених у ній підстав, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості самостійно встановити обставини щодо дотримання ТОВ «ЦЛК» процесуального строку на подання позовної заяви третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, оскільки згідно з ч. 3 ст.119 ГПК України заява про поновлення строку, встановленого законом, розглядається судом, якому належить вчинити процесуальну дію, тоді як місцевий господарський суд дане питання не розглянув.  
Частиною 1 ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 4  ч. 1 ст. 280 ГПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Частиною 3 ст. 271 ГПК України встановлено, що у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ТОВ «ЦЛК» є обґрунтованою та підлягає задоволенню, а ухвала  Господарського суду Черкаської області від 27.10.2020 у справі №925/1097/19 прийнята з порушенням норм процесуального права щодо наявності підстав для повернення позовної заяви,  внаслідок чого підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд до Господарського суду Черкаської області на стадію вирішення питання про можливість прийняття до розгляду позовної заяви третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору. 
При цьому, у зв`язку з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом апеляційної скарги, має бути здійснений судом першої інстанції в подальшому, за результатами розгляду ним справи, згідно із загальними правилами статті 129 ГПК України.
Керуючись ст. ст. 253-255, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр Лойер Компані» на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 27.10.2020 у справі №925/1097/19 задовольнити.
2. Ухвалу Господарського суду Черкаської області від 27.10.2020 у справі №925/1097/19 скасувати.
3. Матеріали справи №925/1097/19 передати на розгляд до Господарського суду Черкаської області.

          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду відповідно до ст. ст. 286-291 ГПК України.

Головуючий суддя                                                            А.О. Мальченко 

Судді                                                                                М.Г. Чорногуз

                                                                                О.В. Агрикова