Постанова
Іменем України
 
20 січня 2021 року
м. Київ
 
справа № 522/8663/17
провадження № 61-14387св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач),               Шиповича В. В., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач -  ОСОБА_2 , 
особа, яка подала апеляційну скаргу, - акціонерне товариство «Універсал Банк»,
представник акціонерного товариства «Універсал Банк» - Пижик Володимир Васильович,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну        скаргу акціонерного товариства «Універсал Банк» на постанову Одеського апеляційного суду від 03 липня 2019 року у складі колегії суддів:          Комлевої О. С., Журавльова О. Г., Кравця Ю. І.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
 
У травні 2017 року  ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.
 
Позовна заява мотивована тим, що з 11 квітня 1998 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з  ОСОБА_2 , від якого мають двох дітей. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23 листопада             2015 року шлюб між сторонами було розірвано, діти залишилися проживати з нею. 
За час шлюбу  ОСОБА_2 придбав у рівних частках нежилі приміщення (в літ. А), №№ 1-7, ІХ, Х, ХІ групи приміщень № 43, 1/2 частину МЗК (прим. №№ ХІV, ХVІ), що знаходяться по АДРЕСА_1 .
Вважала вказане майно об`єктом спільної сумісної власності подружжя, однак сторонами у добровільному порядку не досягнуто згоди щодо його поділу. Крім того, вказувала, що при поділі майна її частка повинна бути збільшена, оскільки ОСОБА_2 не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, витрачав майно на шкоду інтересам сім`ї, а також у зв`язку з тим, що з нею проживають неповнолітні діти, аліменти вони не отримують.
На підставі вказаного ОСОБА_1 просила суд визнати за нею у порядку поділу майна подружжя право власності на нежилі приміщення (в літ. А), №№ 1-7, ІХ, Х, ХІ групи приміщень № 43, 1/2 частини МЗК (прим. №№ ХІV, ХVІ), у розмірі 1/2 частки, що знаходяться по АДРЕСА_1 ; припинити право спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на нежилі приміщення (в літ. А), №№ 1-7, ІХ, Х, ХІ групи приміщень № 43, 1/2 частини МЗК (прим. ХІV, ХVІ), що знаходяться по АДРЕСА_1 .
 
Короткий зміст судових рішень 
 
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12 червня 2017 року у складі судді Нікітіної С. Й. позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано за ОСОБА_1 у порядку поділу майна подружжя право власності на 1/2 частки нежилих приміщень (в літ. А), №№ 1-7, ІХ, Х, ХІ групи приміщень № 43, 1/2 частина МЗК (прим. ХІV, ХVІ), загальною площею 253,30 кв. м, що знаходяться по АДРЕСА_1 .
Припинено право спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на нежилі приміщення (в літ. А), №№ 1-7, ІХ , Х, ХІ групи приміщень № 43, 1/2 частини МЗК (прим. ХІV, ХVІ), загальною площею 253,30 кв. м, що знаходяться по АДРЕСА_1 .
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що за час шлюбу сторонами за спільні кошти було придбано спірне нерухоме майно, яке відповідно до статей 60, 74 СК України є їх спільною сумісною власністю, а згідно зі статтею 70 СК України їх частки у цьому майні є рівними. Разом з тим, оскільки відповідач визнає позов  ОСОБА_1 , то відповідно до частини другої статті 70 СК України наявні підстави для відступлення від засад рівності часток подружжя.
 
Не погодившись із рішенням Приморського районного суду м. Одеси              від 12 червня 2017 року, акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - АТ «Універсал Банк») подало апеляційну скарги на це судове рішення, вказуючи на те, що товариство не брало участі у справі, однак суд вирішив питання про його права, свободи, інтереси та обов`язки, оскільки       рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14 квітня 2016 року,          з урахуванням рішення Апеляційного суду Одеської області від 18 серпня 2016 року, із ОСОБА_2 на користь АТ «Універсал Банк» стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 195 054,80 дол. США, що за курсом Національного банку України становить 4 970 674,51 грн, з урахуванням вказаного подання ОСОБА_1 цього позову про поділ майна подружжя, який визнаний відповідачем ОСОБА_2 , є намаганням сторін уникнути виконання боргових зобов`язань за вказаним судовим рішенням.
 
Постановою Одеського апеляційного суду від 03 липня 2019 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ «Універсал Банк» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 червня 2017 року закрито.
 
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що АТ «Універсал Банк», який є кредитором ОСОБА_2 , не надав суду доказів на підтвердження того, що оскаржуване рішення суду першої інстанції порушує його законні права та інтереси, при цьому наявність боргових зобов`язань одного з подружжя не позбавляє права на поділ спільного майна.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду          від 07 серпня 2019 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за скаргою АТ «Універсал Банк» в частині оскарження рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 липня 2019 року та відкрито касаційне провадження в частині оскарження постанови Одеського апеляційного суду від 03 липня 2019 року, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
 
Відповідно до розпорядження керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 14 грудня та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 грудня 2020 року справу призначено судді-доповідачеві.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 грудня 2020 року справу призначено до розгляду у складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами. 
 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
У касаційній скарзі АТ «Універсал Банк», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, розглянув справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , з якого на підставі рішення суду, що набрало законної сили, стягнуто на користь банку заборгованість за кредитним договором, та, ухваливши рішення у цій справі без залучення банк до участі у справі, позбавив його можливості на участь у судовому процесі за захистом своїх законних прав та інтересів, тому ухвалене судове рішення завдає шкоди, що полягає у несприятливих для банку наслідках. Вказане свідчить, що судом апеляційної інстанції було помилково закрито провадження у справі за апеляційною скаргою АТ «Універсал Банк» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 червня 2017 року.
 
Відзив на касаційну скаргу учасниками справи не подано
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14 квітня 2016 року задоволено позов АТ «Універсал Банк».
Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 і ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 195 054,80 дол. США, що за курсом Національного банку України складає 4 970 674,51 грн.
 
Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 18 серпня 2016 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 квітня 2016 року скасовано в частині вирішення позову до ОСОБА_1 і ухвалено у цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову АТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено. 
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
 
Виконавчий лист на виконання зазначеного рішення було видано 18 липня 2018 року.
 
У травні 2017 року  ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.
 
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12 червня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано за ОСОБА_1 у порядку поділу майна подружжя право власності на 1/2 частки нежилих приміщень (в літ. А), №№ 1-7, ІХ, Х, ХІ групи приміщень № 43, 1/2 частина МЗК (прим. ХІV, ХVІ), загальною площею 253,30 кв. м, що знаходяться по АДРЕСА_1 .
Припинено право спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на нежилі приміщення (в літ. А), №№ 1-7, ІХ , Х, ХІ групи приміщень № 43, 1/2 частини МЗК (прим. ХІV, ХVІ), загальною площею 253,30 кв. м, що знаходяться по АДРЕСА_1 .
 
2. Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року         № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального              кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
 
Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень                  Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін                       до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
За таких обставин розгляд касаційної скарги АТ «Універсал Банк» здійснюється Верховним Судом у порядку та за правилами ЦПК України          в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.
 
Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга АТ «Універсал Банк» підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам закону постанова суду апеляційної інстанції не відповідає.
 
У пункті 8 частини третьої статті 129 Конституції України визначено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення. 
Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на апеляційне оскарження судового рішення.
 
Як указує Європейський суд з прав людини (надалі - ЄСПЛ), у пункті 1     статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод          (далі - Конвенція) закріплене «право на суд» разом із правом на доступ до суду, тобто правом звертатися до суду з цивільними скаргами, що складають єдине ціле (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, § 36). Проте такі права не є абсолютними та можуть бути обмежені, але лише таким способом і до такої міри, що не порушує сутність цих прав (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 17 січня 2012 року у справі «Станєв проти Болгарії» (Stanev v. Bulgaria), заява                    № 36760/06, § 230).
 
У справі «Беллет проти Франції» (Bellet v. France), заява № 23805/94, § 36) ЄСПЛ зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів якого є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
 
ЄСПЛ наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише формальним, але і реальним (рішення Європейського суд з прав людини у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» (De Geouffre de la Pradelle v. France, заява № 12964/87, § 28).
 
Статтею 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що учасники справи, яка є предметом судового розгляду, та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Стаття 17 ЦПК України передбачає, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
У статті 18 ЦПК України зазначено, що обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.
 
Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
 
Звертаючись до апеляційного суду із апеляційною скаргою на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 червня 2017 року, АТ «Універсал Банк» вказувало на те, що товариство не брало участі у справі, однак суд вирішив питання про його права, свободи, інтереси та обов`язки, оскільки рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14 квітня 2016 року, з урахуванням рішення Апеляційного суду Одеської області             від 18 серпня 2016 року, із ОСОБА_2 на користь АТ «Універсал Банк» стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 195 054,80 дол. США, що за курсом Національного банку України становить 4 970 674,51 грн, з урахуванням вказаного подання ОСОБА_1 цього позову про поділ майна подружжя, який визнаний відповідачем ОСОБА_2 , є намагання сторін уникнути виконання боргових зобов`язань за вказаним судовим рішенням .
 
Разом з тим, закриваючи апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ «Універсал Банк» на рішення Приморського районного суду м. Одеси         від 12 червня 2017 року, суд апеляційної інстанції виходив із того, що місцевим судом при ухваленні оскаржуваного судового рішення не вирішувалося питання права, свободи, інтереси та обов`язки банку. 
 
З таким висновком суду апеляційної інстанції погодитися не можна з огляду на наступне.
 
Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
 
Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
 
Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною       власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони       були набуті. 
 
Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).
Згідно з частиною третьою статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
 
Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії           учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
 
Поділ спільного майна подружжя не може використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу. Боржник, проти якого ухвалене судове рішення про стягнення боргу та накладено арешт на його майно, та його дружина, які здійснюють поділ майна, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора, оскільки поділ майна порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.
 
До таких висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у постановах від 06 березня          2019 року у справі № 317/3272/16-ц, від 11 листопада 2019 року у справі           № 337/474/14-ц.
 
З урахуванням вказаного, встановивши, що на момент звернення           ОСОБА_1 до суду з цим позовом до ОСОБА_2 вже існувало рішення суду, що набрало законної сили, про стягнення з останнього на користь АТ «Універсал Банк» заборгованості за кредитним договором за яким було видано виконавчий лист, суд апеляційної інстанції дійшов передчасного висновку, що АТ «Універсал Банк», яке подало апеляційну скаргу на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 червня 2017 року, не надало достатніх доказів на підтвердження порушення його прав і законних інтересів, не встановив, чи наявне відкрите виконавче провадження щодо виконання рішення, чи накладено арешт на майно боржника. 
 
Частиною шостою статті 411 ЦПК України встановлено, що підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі. 
 
Оскільки порушення апеляційним судом норм процесуального права призвело до ухвалення незаконного судового рішення, оскаржувана         постанова суду апеляційної інстанції відповідно до статті 411 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
 
Керуючись статтями 400, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу акціонерного товариства «Універсал Банк» задовольнити частково.
 
Постанову Одеського апеляційного суду від 03 липня 2019 року скасувати, справу передати до апеляційного суду для продовження розгляду. 
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий   Судді:	Є. В. Синельников    О. В. Білоконь   О. М. Осіян   Н. Ю. Сакара   В. В. Шипович