Ухвала
20 січня 2021 року
м. Київ
 
справа № 606/2332/19
провадження № 61-18577ск20 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Русинчука М. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 23 червня 2020 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 12 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей Теребовлянської районної державної адміністрації про усунення перешкод                                     у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у вихованні, спілкуванні                               з малолітньою донькою,
ВСТАНОВИВ:
09 грудня 2020 року (згідно з штемпелем на поштовому конверті) ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 23 червня 2020 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 12 листопада 2020 року у вказаній справі.
Ухвалою Верховного Суду від 23 грудня 2020 року касаційну скаргу                                 залишено без руху, надано заявнику строк для усунення недоліків(десять днів з дня вручення цієї ухвали).  ОСОБА_1  необхідно було надати уточнену касаційну скаргу    з доданими до неї документами відповідно до кількості учасників справи, у якій зазначити підстави касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 392 ЦПК України.
28 грудня 2020 року (згідно штемпеля на поштовому конверті) ОСОБА_1 надіслала уточнену касаційну скаргу, в якій підставами касаційного оскарження вказує пункти                3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України. Зокрема в ній зазначено про неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що суд не дослідив зібрані у справі докази (пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України) і відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права                              у подібних правовідносинах, однак не зазначено щодо застосування якої конкретно норми права відсутній такий висновок. 
Для висновку про належне обґрунтування у касаційній скарзі підстави касаційного оскарження судового рішення, визначеної пунктом 1 частини третьої статті 411 ЦПК України заявник не наводить обґрунтування наявності підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу,                  у зв`язку з чим не можна визнати, що у касаційній скарзі наведено належне обґрунтування зазначеної підстави касаційного оскарження.
З підстав касаційної скарги, зокрема відсутності висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України), таке обґрунтування не можна визнати належним, оскільки при касаційному оскарженні судових рішень не зазначено конкретну норма права, що регулює спірні правовідносини, з приводу застосування якої відсутній висновок Верховного Суду. 
У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
Пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
Без виконання вимоги щодо зазначення у касаційній скарзі обов`язкових підстав касаційного оскарження судового рішення неможливо визначити підстави відкриття касаційного провадження та межі, в яких має здійснюватися касаційний перегляд оскаржених судових рішень.
Відповідно до частини третьої статті 185, частини другої статті 393 ЦПК України касаційна скарга вважається неподаною і повертається скаржнику, якщо він не усунув недоліки касаційної скарги у строк, встановлений судом. 
Верховний Суд дійшов висновку про повернення касаційної скарги скаржнику, оскільки зміст уточненої касаційної скарги, поданої на виконання вимог ухвали не відповідає вимогам закону, не містить належного обґрунтування підстав касаційного оскарження судових рішень.
Керуючись статтями 185, 260, 393 ЦПК України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 23 червня 2020 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 12 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей Теребовлянської районної державної адміністрації про усунення перешкод                                 у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у вихованні, спілкуванні                                 з малолітньою донькою визнати неподаною та повернути скаржнику.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити скаржнику.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Суддя                                                                                                             М. М. Русинчук