ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2021 року	Львів	Справа № 140/9146/20 пров. № А/857/1022/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі: 

головуючого судді                                       Святецького В.В., 
суддів                                                             Гудима Л.Я., Гуляка В.В.,
           з участю секретаря судового засідання      Хітрень О.Ю.,           

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2020 року  у справі № 140/9146/20 (головуючий суддя Плахтій Н.В., м. Луцьк)  за адміністративним позовом ОСОБА_1 до  Головного управління ДПС у Волинській області про  визнання протиправною та скасування вимоги,-     
В С Т А Н О В И В :

           23 червня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просила визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Волинській області від 18.06.2019 №Ф-2599-55У про сплату боргу (недоїмки).
Рішенням від 17 листопада 2020 року  Волинський окружний адміністративний суд позовні вимоги задовольнив повністю. 
Визнав протиправною та скасував вимогу Головного управління ДФС у Волинській області від 18 червня 2019 року №Ф-2599-55У про сплату боргу (недоїмки).
Також суд стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Волинській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840,80 гривень.
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції,  ГУ ДПС у Волинській області подало апеляційну скаргу, оскільки вважає його таким, що суперечить нормам матеріального та процесуального права з огляду на незабезпечення судом повного, всебічного та об`єктивного  розгляду справи. 
В апеляційній скарзі відповідач також зазначає, що в інтегрованій картці позивача станом на 31.01.2019 року існувала недоїмка по сплаті єдиного соціального внеску (ККДБ 71040000) для фізичних осіб-підприємців, у тому числі які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України ,,Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування” єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини 1 статті 4 цього Закону - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.
У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.          
Оскільки ОСОБА_1 як фізична особа-підприємець не нараховувала та не сплачувала суму ЄСВ, були відсутні підстави для звільнення її від сплати єдиного внеску, контролюючий орган самостійно нарахував їй суми ЄСВ, а також сформував та направив на адресу позивача вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 18.06.2019 №Ф-2599-55У на суму 18276,72 грн..
З огляду на викладене відповідач вважає правомірною оскаржену вимогу про сплату боргу, а тому просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 
Позивач ОСОБА_1 правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалась, що в силу вимог ч. 4 ст. 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. 
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.  
          Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не належить до задоволення  з таких підстав. 
Суд першої інстанції встановив та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 11.08.1993 зареєстрована як фізична особа-підприємець, а 30.09.2019 вона припинила підприємницьку діяльність за власним рішенням, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.40).
08.02.2019 ГУ ДФС у Волинській області, правонаступником якого є ГУ ДПС у Волинській області, сформувало та надіслало на податкову адресу ОСОБА_1 (згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: АДРЕСА_1 ) вимогу №Ф-2599-55 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску на суму 18276,72 грн (а.с.34).
Як слідує з повідомлення про вручення поштового відправлення, вказана вимога вручена 08.04.2019 особисто ,, ОСОБА_2 ”, проте підпис останньої в одержанні поштового відправлення на вказаному повідомленні відсутній (а.с.35).
18.06.2019 ГУ ДФС у Волинській області сформовано та надіслано до органу виконавчої служби узгоджену вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-2599-55У про стягнення з ОСОБА_1 єдиного внеску в розмірі 18276,72 грн (а.с.7).
13.08.2019 головний державний виконавець Першого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області виніс постанову про відкриття виконавчого провадження, якою здійснюється примусове виконання вимоги від 18.06.2019 №2599-55 (а.с.17).
Вважаючи спірну вимогу відповідача протиправною, позивач звернулась з даним адміністративним позовом до суду.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач у спірний період не перебував на обліку платника єдиного внеску як особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність, та відповідно не подає звітність як такий платник, а тому дійшов висновку, що позивач не є платником єдиного внеску в розумінні  Закону № 2464-VI  в періоді нарахування спірної заборгованості, внаслідок чого спірна вимога є протиправною та підлягає скасуванню.
Такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального і процесуального права та є вірними.
Так, частиною 2  статті 19 Конституції України  визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Стаття 92 Конституції України      передбачає, що виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення і виключно законами України встановлюються, зокрема, система оподаткування, податки і збори.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначаються    Законом України  від 08.07.2010 № 2464-VI  ,,Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування” (далі - Закон № 2464-VI).
Виключно цим    Законом    визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску (частина друга  статті 2 Закону № 2464 - VI ).
Пунктом 1 частини першої  статті 1 Закону № 2464 - VI    визначено, що         Державний реєстр загальнообов`язкового державного соціального страхування - це організаційно-технічна система, призначена для накопичення, зберігання та використання інформації про збір та ведення обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, його платників та застрахованих осіб, що складається з реєстру страхувальників та реєстру застрахованих осіб.
Відповідно до пункту 2 частини першої    статті 1 Закону № 2464 - VI   єдиний внесок - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Пунктами 4, 5 частини першої    статті 4 Закону № 2464 - VI    установлено, що платниками єдиного внеску є: фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування; особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.
Відповідно до частини другої  статті 5 Закону № 2464- VI      узяття на облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5-1 частини першої    статті 4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників.
Взяття на облік платників єдиного внеску, зазначених, зокрема, у пунктах 4, 5 частини першої  статті 4 Закону № 2464-VI, здійснюється органом доходів і зборів із внесенням відповідних відомостей до реєстру застрахованих осіб (частина друга статті 5 Закону № 2464-VI  ).
Питання взяття на облік, внесення змін до облікових даних та зняття з обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у територіальних органах ДФС визначаються Порядком обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженим  наказом Міністерства фінансів України від 24.11.2014 № 1162 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України    03 грудня 2014 року за № 1553/26330.
Порядок поширюється на платників єдиного внеску, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5-1 частини першої    статті 4 Закону № 2464-VI    (пункт 3 розділу І Порядку № 1162).
Взяття на облік юридичних осіб (їх відокремлених підрозділів) та фізичних осіб - підприємців, відомості щодо яких містяться в Єдиному державному реєстрі, як платників єдиного внеску підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру, яка надсилається (видається) цим юридичним особам (відокремленим підрозділам) та фізичним особам - підприємцям у порядку, встановленому    Законом України від 15  травня 2003 року № 755-IV  ,,Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань”    (далі - Закон № 755-IV) (пункт 4 розділу ІІ Порядку № 1162).
Взяття на облік платників єдиного внеску, на яких не поширюється дія  Закону № 755-IV, контролюючим органом здійснюється за місцезнаходженням чи місцем проживання у день отримання від них заяви про взяття на облік платника єдиного внеску за формою № 1-ЄСВ згідно з додатком 1, заяви про взяття на облік платника єдиного внеску (члена фермерського господарства) за формою № 12-ЄСВ згідно з додатком 2 до цього Порядку (пункт 1 розділу ІІІ Порядку №1162).
Платникам єдиного внеску, на яких не поширюється дія    Закону № 755-IV, контролюючим органом наступного робочого дня з дня взяття на облік безоплатно надсилається (вручається) повідомлення про взяття їх на облік за формою № 2-ЄСВ згідно з додатком 2 до цього Порядку (пункт 3 розділу ІІІ Порядку № 1162).
Ведення реєстру застрахованих осіб Державного реєстру здійснюється на підставі положення, що затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування (абзац другий частини третьої    статті 16 Закону № 2464-VI).
Реєстр застрахованих осіб формує та веде Пенсійний фонд України, користувачами цього реєстру є органи доходів і зборів та фонди загальнообов`язкового державного соціального страхування (абзац третій частини першої    статті 20 Закону № 2464-VI).
Відомості про фізичних осіб - підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, подаються безпосередньо зазначеними особами (абзац третій частини другої статті 20 Закону № 2464-VI).
Порядок організації ведення реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та порядок надання інформації з реєстру застрахованих осіб визначається Положенням, затвердженим  постановою правління Пенсійного фонду України від 18.06.2014 № 10-1  та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 р. за № 785/25562 (далі - Положення № 10-1).
З метою забезпечення обробки інформації в реєстрі застрахованих осіб для кожної застрахованої особи автоматично створюється облікова картка, якій присвоюється номер облікової картки (пункт 1 розділу ІІІ Положення № 10-1).
Облікова картка відкривається в разі, зокрема, надходження у складі звітності відомостей про суми нарахованого доходу та єдиного внеску фізичних осіб - підприємців, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність; в інших випадках, передбачених  Законом № 2464-VI  (пункт 2 розділу ІІІ Положення № 10-1).
За змістом пункт 2 розділу ІV Положення № 10-1 до облікових карток реєстру застрахованих осіб вносяться відомості про фізичних осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню відповідно до законодавства, та інша інформація, необхідна для обчислення, призначення та здійснення страхових виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, зокрема відомості про фізичних осіб - підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність; відомості про нарахування страхових внесків та єдиного внеску фізичними особами - підприємцями та особами, які провадять незалежну професійну діяльність.
Процедуру, форму, строки подання звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску до ДФС України, яка є центральним органом виконавчої влади, що реалізує, зокрема, державну політику з адміністрування єдиного внеску, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань сплати єдиного внеску, її територіальних органів, визначає Порядок, затверджений  наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 № 435 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України    25 квітня 2015 року зв № 460/26905 (далі - Порядок № 435).

Виходячи з системного аналізу наведених нормативно-правових актів, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності повноважень у контролюючого органу за власною ініціативою без наявності звітності платника єдиного внеску (особи, яка провадить незалежну професійну діяльність/фізичної особи - підприємця), в якій містяться відомості про суми нарахованого доходу та єдиного внеску фізичних осіб - підприємців, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, вносити зміни (подавати інформацію до Пенсійного фонду України щодо змін) до облікової картки платника єдиного внеску шляхом встановлення ознаки незалежної професійної діяльності та відповідно нараховувати єдиний внесок у розмірі мінімального страхового внеску на місяць, визначеного Законом № 2464-VI    як граничний мінімальний внесок для осіб, які провадять незалежну професійну діяльність.

Такі висновки суду першої інстанції узгоджуються з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 04 грудня 2019 року за результатами розгляду зразкової справи № 520/3939/19 та у постанові від 01.07.2020 у справі №260/81/19.

З матеріалів справи апеляційний суд вбачає, що позивач не подавала заяви за формою № 1-ЄСВ до контролюючого органу.

Суд першої інстанції належним чином дослідив надані сторонами докази та встановив, що  відповідно до даних з інформаційної системи органу доходів і зборів по платнику податку ОСОБА_1 за останньою станом на 31.01.2019 обліковується заборгованість зі сплати єдиного внеску, нарахованого як фізичній особі-підприємцю за 2017-2018 роки, в сумі 18276,72 грн (а.с.29-30).

Водночас, матеріали справи свідчать, що позивач в період з 11.08.1993 по 30.09.2019 була зареєстрована як суб`єкт підприємницької діяльності та перебувала на обліку в Луцькій ОДПІ, що підтверджується відомостями з ЄДР (а.с.40-41).

Суд першої інстанції також встановив, що державна реєстрація позивача ОСОБА_1 як фізичної особи-підприємця проведена до 01.01.2004, при цьому 29.01.2014 державним реєстратором внесені до ЄДР відомості про фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 з відміткою про те, що свідоцтво про її державну реєстрацію вважається недійсним (а.с.40-41).

Законом України від 25 березня 2014 року № 1155-VII ,,Про внесення змін до деяких законів України щодо включення відомостей про діючих юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців до Єдиного державного реєстру” пункт 2  розділу VIII ,,Прикінцеві положення” Закону №755-IV викладений в новій редакції, відповідно до якої усі діючі юридичні особи та фізичні особи-підприємці, створені та зареєстровані до 01 липня 2004 року, відомості про яких не включені до ЄДР, зобов`язані подати державному реєстратору відповідно до вимог статті 19 цього Закону реєстраційну картку для включення відомостей про них до ЄДР. Державний реєстратор після отримання від юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців реєстраційної картки зобов`язаний включити відомості про юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців і видати їм виписку з ЄДР.

Відповідач, на якого в силу приписів ч. 2  ст. 77 КАС України  покладений тягар доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності, не надав суду доказів подання позивачем державному реєстратору реєстраційної картки для включення відомостей про неї до ЄДР.

Оскільки позивач не перебуває на обліку платників єдиного внеску як особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність, та відповідно не подає звітності як фізична особа-підприємець, колегія суддів визнає вірними та обґрунтованими висновки суду першої інстанції щодо безпідставності нарахування  єдиного внеску  в сумі 18276,72 грн.

При цьому колегія суддів зазначає, що подвійне оподаткування діяльності позивача як фізичної особи та фізичної особи - підприємця    без отримання доходу чинним законодавством не передбачено.

Так, з 11.07.2017 по 19.08.2019 ОСОБА_1 була працевлаштована у ТзОВ ,,Торговий Дім ,,Аванта”, а з 04.10.2019 працює у ФОП ОСОБА_3 та згідно наданих Управлінням Пенсійного фонду у Волинській області довідок за вказані періоди працедавці сплачували за ОСОБА_1 єдиний внесок

За таких обставин суд першої інстанції дійшов переконливих висновків щодо протиправності нарахування єдиного внеску та, відповідно, протиправності оскарженої вимоги про сплату боргу (недоїмки).

Наведені обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність рішення суду першої інстанції  нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги. 

Інші, зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС)  України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.  Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.         

Керуючись ч.3 ст. 243,  ст. 310, п. 1 ч. 1 ст.315, ст. ст. 316, 321, 322 , 325, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області – залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2020 року  у справі № 140/9146/20 – без змін. 
          Постанова набирає законної сили  з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5  статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.  

Головуючий суддя	 	В. В. Святецький 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	В. В. Гуляк  	
Повне судове рішення складено 25.03.2021.