Справа № 305/1932/18

П О С Т А Н О В А
Іменем України

26 січня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:
       головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача), 
       суддів: Бисаги Т.Ю. і Собослоя Г.Г.,
       з участю секретаря Волощук В.І.,                                                        розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу акціонерного товариства «Ідея Банк» на рішення Рахівського районного суду від 11 листопада 2019 року (у складі судді Бліщ О.Б.) за позовом публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави, -
ВСТАНОВИВ:
       ПАТ «Ідея Банк» (надалі - Банк) звернувся до суду з позовом у жовтні 2018 р. 
       Просив:
-стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором № 910.14402 у сумі 142 668,94 грн.;
-вилучити у ОСОБА_2 транспортний засіб, який є предметом застави, а саме - автомобіль SKODAOctaviaA5, 2012 р. випуску, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , державний номерний знак № НОМЕР_2 , та передати предмет застави Банку;
-у рахунок погашення кредитних зобов`язань за кредитним договором № 910.14402, укладений між Банком і ОСОБА_1 , звернути стягнення на предмет застави - автомобіль SKODAOctaviaA5, 2012 р. випуску, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , державний номерний знак № НОМЕР_2 , і який належить ОСОБА_2 ;
-вирішити питання розподілу судових витрат.
       На обґрунтування позовних вимог указав, що 13.04.2012 р. між Банком і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 910.14402, відповідно до умов якого позичальник отримала кредит у розмірі 168 921 грн., у т.ч на купівлю автомобіля SKODA Octavia A5, 2012 р. випуску, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 .
       Позичальник не виконує узяті на себе зобов`язання згідно з умовами кредитного договору, в зв`язку з чим станом на 17.09.2018 р. заборгованість ОСОБА_1 перед Банком становить загалом 142 668,94 грн.
       На забезпечення виконання кредитних зобов`язань між Банком і позичальником було укладено договір застави транспортного засобу. Однак,застоводавцем без годи Банку було відчужено предмет застави ОСОБА_2 .
       У зв`язку з невиконанням позичальником грошових зобов`язань за кредитним договором і порушенням умов договору застави Банк вирішив звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів.
       Рішенням Рахівського районного суду від 11 листопада 2019 р. у задоволенні позовних вимог Банку відмовлено. 
       Банк просить скасувати це рішення і ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Доводить про порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
       Узагальнені та доречні доводи апеляційної скарги зводяться до такого:
-вимога про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет застави не призведе до подвійного стягнення, оскільки такі вимоги стосуються погашення одного і того ж боргу;
-вимога про звернення стягнення на предмет застави та вилучення транспортного засобу повністю відповідає вимогам матеріального закону.
       Письмового відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.
       Суд дійшов висновку, що у прохальній частині позовної заяви позивач просить стягнути з ОСОБА_1 суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 142668,94 грн. і одночасно просить звернути стягнення на предмет застави в рахунок погашення кредитних зобов`язань.
Одночасне пред`явлення вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором у рахунок погашення кредитних зобов`язань та звернення стягнення на предмет застави є взаємовиключними вимогами, оскільки це призведе до подвійного стягнення боргу з боржника.
       Позивачем жодним чином не доведено те, що ними вживались які-небудь заходи щодо вилучення предмету застави від ОСОБА_2 . Окрім цього ці позовні вимоги є похідними від вимог Банку про звернення стягнення на предмет застави, і лише у випадку задоволення позову про звернення стягнення на предмет застави суд може вирішити питання про вилучення предмета застави у заставодавця або третіх осіб.
       Колегія суддів не може повністю погодитися із висновками суду першої інстанції, оскільки вони не відповідають обставинам справи та нормам матеріального права. 
       При цьому судом першої інстанції було встановлено, що 13.04.2012 р. між Банком і ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 910.14402, згідно з умовами якого Банк надав позичальнику кредит у сумі 168921 грн. на строк 84 місяці для: а) фінансування купівлі позичальником транспортного засобу марки SKODA Octavia A5, 2012 р. випуску, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 у сумі 164 000 грн.; б) фінансування страхового платежу для страхування життя позичальника в сумі 4921,00 грн.
       Відповідно до умов, визначених у параграфі 2 вказаного договору, за користування кредитом позичальник сплачує річні проценти в розмірі, що визначається як змінна частина ставки збільшена на 1,8100% (Маржу Банку). Станом на день укладення договору ставка становить 15,1800 %, що разом з маржою Банку складає 16,9900%.
       Пунктами 2,3 вказаного параграфу встановлено, що змінна частина ставки дорівнює потрійній середньозваженій процентній ставці за залученими депозитами на рахунки домашніх господарств в гривні по всій банківській систему України за попередній місяць. Банк повідомляє позичальника про зміну розміру процентної ставки та надає позичальнику новий графік щомісячних платежів листом або на електронну пошту без внесення змін до Договору не пізніше як за 15 календарних днів до дати, з якої почне діяти нова ставка. Повідомлення про зміну розміру процентної ставки стає невід`ємною частиною Договору.
       Згідно з параграфом 9 кредитного договору в разі порушення позичальником оплати щомісячних платежів від 1 до 60 днів або більше ніж на 60 днів Банк має право нарахувати та стягнути з позичальника штрафні санкції (пеню) в розмірі 0,15% та 0,65% відповідно від прострочення суми боргу за кожен день прострочення. (а.с.10-11).
       25 травня 2012 р. із метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №910.14402 від 13.04.2012 р., між Банком і ОСОБА_1 було укладено договір застави транспортного засобу № 910.14402, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Чорним І.О. та зареєстрований в реєстрі за № 3597, за умовами якого заставодавець передав у заставу заставодержателю наступне майно - транспортний засіб марки SKODA Octavia A5, 2012 р. випуску, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , державний номерний знак № НОМЕР_3 , зареєстрований РВ ДДАІ МВС України 11.04.2012, який належить заставодавцю на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , виданого РВ УДАІ МВС України (а.с.22-23).
       Заставна вартість предмету застави встановлена в розмірі 205 000 грн.
       31.08.2012 р. на вказане майно було накладено приватне обтяження, тип обтяження - застава рухомого майна. Обтяжувачем виступив Банк. Термін дії обтяження встановлено до 31.08.2017 р. (а.с.27-28, 29-30).
       Згідно з інформацією Головного сервісного центру МВС України предмет застави 16.07.2014 р. було знято з обліку для реалізації та 22.10.2014 р. зареєстровано за ОСОБА_2 (а.с.31).
       Також у матеріалах справи міститься виписка по кредитному договору, укладеному із ОСОБА_1 , в період із 14.05.2012 р. по 13.07.2017 р., із якої видно суми погашень позичальника на виконання кредитного договору (а.с.32-44).
       Банком надано довідку-розрахунок про те, що станом на 17.09.2018 р. загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 склав 142 668,94 грн. (а.с.45).
       21.03.2018 р. позичальнику було надіслано вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань (а.с.46-47, 48, 49).
       23.01.2019 р. до Рахівського районного суду надійшла заява від ОСОБА_1 , в якій вона зазначає, що передала автомобіль особі, яка зобов`язалася платити за кредит (а.с.86).
       Усі сторони повідомлялися про час і місце розгляду справи. Судова повістка, адресована ОСОБА_2 , повернулася до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Судова повістка, адресована ОСОБА_1 , повернулася до суду із відміткою «адресат відмовився». Однак, відповідачі були повідомлені про час і місце розгляду справи, шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті Судової влади (а.с.176,177).
       Відтак, судовий розгляд проведений за відсутності учасників справи та за наявними в справі матеріалами.
       Апеляційна скаргапідлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції - зміні, з таких мотивів.
       Стосовно вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором № 910.14402 у сумі 142 668,94 грн. колегія суддів зауважує наступне.
       Згідно з положеннями статей 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України)
       За змістом частини першої, другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
       Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
       Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.
       Банк належними та допустимим доказами довів наявність заборгованості у позичальника. Це підтверджується випискою по кредитному договору та розрахунком заборгованості. Про цю заборгованість позичальнику було відомо, оскільки останній надсилалася вимога про усунення порушень.
       Позичальник жодними належними та допустимим доказами не довела відсутності заборгованості. Доводи, викладені в заяві, яка була подана в суд першої інстанції про те, що вона передала автомобіль особі, яка зобов`язалася платити за кредит, є бездоказовими. До суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з`явилася, від отримання судової повістки на 26.01.2021 р. відмовилася, письмового відзиву на апеляційну скаргу подано не було, тому в колегії суддів не було можливості з`ясувати позицію відповідача щодо наявної заборгованості.
       Відтак, вимоги щодо стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_1 є доведеними та підлягають задоволенню.
       Стосовно вимог Банку про звернення стягнення на заставне майно та його вилучення у третьої особи, колегія суддів зауважує наступне.
       Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 30.03.2012, № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).
       Указане свідчить, що можна одночасно пред`явити вимоги про стягнення заборгованості та звернення стягнення на заставне майно лише в тому випадку, коли позичальник і заставодавець є різними особами, у наших спірних правовідносинах ОСОБА_1 , виступає як позичальник, так і заставодавець, відтак Банк не може одночасно пред`являти вимоги про стягнення заборгованості та звернення стягнення на заставне майно.
       Тому суд апеляційної інстанції вважає, що в цій вимозі належить відмовити саме з цих підстав, а не тих, які були вказані судом першої інстанції, відповідно не підлягає задоволенню і вимога про вилучення предмета застави у третьої особи як похідна від вимги про звернення стягнення на заставне майно.
       У контексті наведеного, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що позивач надав належні та допустимі докази того, що відповідачем були порушені його права, за захистом яких він звернувся до суду, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про часткове задоволення позовних вимог.
       Отже, за результатами розгляду апеляційної скарги та відповідно до ст. 376 ч.1, п.1, п.4 ЦПК України оскаржене рішення належить змінити, а позов задовольнити частково.
       Згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України понесені Банком судові витрати за подання позовної заяви та апеляційної скарги в сумі 5 350,08 грн. належить покласти на відповідача ОСОБА_1 пропорційно до задоволених позовних вимог.
Керуючись 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.п.14, 381-384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Ідея Банк» задовольнити частково.                                                                                 2.Рішення Рахівського районного суду від 11 листопада 2019 року змінити, виклавши резолютивну частину в наступній редакції:                                 2.1.«Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором № 910.14402 у сумі 142668,94 (сто сорок дві тисячі шістсот шістдесят вісім) грн.».                                                                         3.Решту рішення Рахівського районного суду від 11 листопада 2019 року залишити без змін.                                                                         4.Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Ідея Банк» 5 350,08 (п`ять тисяч триста п`ятдесят) грн. у відшкодування судового збору.                                                         5.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.                                                                         6.Повне судове рішення складено 08.02.2021 р.
Судді: