ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний № 337/1188/19 Головуючий у 1-й інстанції: Кучерук І.Г.
 
Провадження № 22-ц/807/284/21 Суддя-доповідач: Маловічко С.В. 

П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 січня 2021 року                                                         м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого: Маловічко С.В.
суддів:        Гончар М.С.
                       Подліянової Г.С.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 21 жовтня 2020 року у справі за позовом Запорізького міського центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення коштів,
В С Т А Н О В И В:

У квітні 2019 року Запорізький міський центр зайнятості звернувся до суду з позовом до відповідача, вказавши що 30.08.2018р. до Правобережного районного центру зайнятості м. Запоріжжя за сприянням у працевлаштуванні звернувся ОСОБА_1 . Наказом Правобережного РЦЗ м. Запоріжжя від 30.08.2018р. № НТ180830 з 30.08.2018р. відповідачу був наданий статус безробітного, 30.08.2018р. наказом № НТ180830 йому було встановлено виплату допомоги по безробіттю з 30.08.2018р. по 13.07.2019р. як застрахованій особі залежно від страхового стажу.
19.11.2018р. до Правобережного відділу сприяння зайнятості Запорізького міського центру зайнятості надійшли результати обміну інформацією між Державною службою зайнятості України та Пенсійним фондом України. 19.11.2018р. за результатами розслідування страхового випадку фахівцями Правобережного відділу сприяння зайнятості Запорізького міського центру зайнятості складено Акт № б\н розслідування страхового випадку та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення, згідно якого ОСОБА_1 приховав відомості про те, що він зареєстрований як фізична особа - підприємець з 01.09.1999р., тобто відносився до категорії зайнятого населення. 

Наказом від 19.11.2018р. № НТ181119 відповідачу було припинено виплату допомоги по безробіттю та припинено реєстрацію як безробітного у зв`язку з встановленням факту подання ним недостовірних даних та документів, на підставі яких прийнято рішення про надання йому статусу безробітного, призначення виплати матеріального забезпечення на випадок безробіття. Протягом періоду перебування на обліку з 30.08.2018 по 29.10.2018 ОСОБА_1 як безробітній отримав допомогу по безробіттю у сумі 14 672,81грн. та за попередній період перебування на обліку з 09.02.2018 по 22.03.2018 у сумі 10 036,08, а загальна сума заборгованості складає 24 708,89грн. 

Оскільки ОСОБА_1 своєчасно не повідомив центр зайнятості, що він зареє-
стрований як фізична особа-підприємець, він зобов`язаний відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» повернути суму виплаченої допомоги по безробіттю. 21.01.2019р. Запорізьким міським центром зайнятості прийнято наказ № 48-0 від 21.01.2019р. «Про відшкодування матеріального забезпечення». 21.01.2019р. відповідачу надіслано претензію з пропозицією про повернення неправомірно отриманої допомоги по безробіттю у розмірі 24 708,89грн. в добровільному порядку у 15-денний строк з моменту отримання листа. Відповідачем лист не отримано, та повернуто у зв`язку із закінченням терміну зберігання. Станом на теперішній час відповідачем заборгованість не погашено. 

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 кошти, що були виплачені як допомога по безробіттю за період з 30.08.2018 по 29.10.2018 у розмірі 14 672,81 грн. та за період з 09.02.2018 по 22.03.2018 у розмірі 10 036,08 грн., загальна сума - 24 708,89 грн.   
Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 21 жовтня 2020 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Запорізького міського центру зайнятості грошову суму у розмірі 24 708 грн. 89 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Запорізького міського центру зайнятості судовий збір у розмірі 1921 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, порушенням судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування скарги зазначив, що суд при вирішенні справи не врахував, що в періодах з 30.08.2018р. до 29.10.2018р. та з 09.02.2018р. до 22.03.2018р. він не мав доходів та не здійснював підприємницьку дільність. Останній раз ним було подано декларацію про доходи 15.07.2002р., а тому її неподання з 2004р. та відсутність відомостей про його доходи від підприємницької діяльності у податковому органі, підтверджує, що дохід він не отримував. Крім того, він намагався припинити свою діяльність як ФОП, про що у 2004р. подав заяву до податкового органу, та вважв, що цього є достатньо для припинення. Вважає, що наявність формальної реєстрації його як суб`єкта підприємницької дільяності, який не здійснює ніякої діяльності та не отримує доходу, не створює підстав для повернення виплачених йому коштів як безробітному, на що вказує правова позиція, висловлена Верховним Судом у постановах від 06 лютого 2019р. у справі № 545/163/17 та від 24.04.2019р. у справі № 757/17820/17-ц.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що суд правильно визнав, що звернення відповідача у 2004р. із заявою про припинення підприємницької діяльності не має значення для цього спору, оскільки це не є функцією податкового органу. До того ж, ОСОБА_1 до теперішнього часу перебуває на обліку у Вознесенівській ДПІ як боржник зі сплати єдиного соціального внеску для ФОП. Припинення ОСОБА_1 відбулось лише 27.11.2018р., а тому він мав змогу здійснювати підприємницьку діяльність та забезпечувати себе роботою самостійно. Тому суд обгрунтовано визнав, що відповідач поорушив приписи п. 2 ст. 36 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», і тому відповідно до п. 3 статті 36 вказаного Закону стягнув з відповідача отриману суму допомоги, виплачену йому позивачем як безробітному. 

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядає-
ться за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовно-
го провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.
Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зі змісту статті 274 ч. 1 п.1 ЦПК України що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Тому апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за такими підставами.

Відповідно до наданих до матеріалів справи документів судом встановлено, що 30.08.2018р. Правобережним районним центром зайнятості м. Запоріжжя оформлено персональну картку № 085918083000007 на ОСОБА_1 

02.02.2018р., 30.09.2018р. ОСОБА_1 надав до Правобережного РЦЗ м. Запоріжжя заяви про надання статусу безробітного та призначення виплати допомоги по безробіттю(а.с. 9-10).
Відповідно до персональної картки № 085918083000007, витягу з наказів, наказом від 08.02.2018р. № НТ180208 ОСОБА_1 надано статус безробітного, наказом від 09.02.2018р. № НТ 180209 призначено допомогу по безробіттю, наказом від 23.03.2018р. № НТ180323 ОСОБА_1 припинено виплату допомоги по безробіттю, наказом від 23.03.2018р. № НТ180323 ОСОБА_1 припинено реєстрацію безробітного у зв`язку з його заявою. 
Наказом від 30.08.2018р. № НТ180830 ОСОБА_1 поновлено статус безробітного та розпочато (поновлено) виплату допомоги по безробіттю (а.с.7-8).

Відповідно до Акту розслідування страхового випадку та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про зайнятість населення» від 19.11.2018р. на підставі довідки ПОУ (ЄДРС) встановлено, що ОСОБА_1 під час перебування на обліку у Правобережному відділі сприяння зайнятості ЗРЦЗ у статусі безробітного являється приватним підприємцем (а.с. 13). 

Факт реєстрації ОСОБА_1 з 03.09.1999р. по 27.11.2018р. як ФОП встановлено даними детальної інформації про фізичну особу Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради (електронний вигляд), а також описом документів, що надаються фізичною особою державному реєстратору для проведення реєстраційної дії «Внесення рішення фізичної особи - підприємця про припинення підприємницької діяльності» від 27.11.2018р. (а.с. 11-12).

Наказом від 19.11.2018р. № НТ181119 ОСОБА_1 припинено виплату допомоги по безробіттю, припинено його реєстрацію як безробітного (а.с. 14-15).

Наказом Запорізького міського центру зайнятості від 21.01.2019р. № 48-О, юридичному відділу наказано вжити заходів по відшкодуванню ОСОБА_1 коштів виплаченої допомоги по безробіттю у розмірі 24 708,89 грн. (а.с.16).

Відповідно довідки від 12.03.2019р., ОСОБА_1 нараховано та перераховано до банку допомогу по безробіттю за період з 30.08.2018р. по 29.10.2018р. у розмірі 14 672 грн.
81 коп., та за період з 09.02.2018р. по 22.03.2018р. у розмірі 10 036 грн. 08 коп., а у загальній
сумі 24 708,89 грн. (а.с. 17).

21.01.2019р. ОСОБА_1 направлено претензію з вимогою про повернення незаконно отриманої допомоги по безробіттю у розмірі 24 708,89 грн. у 15-денний строк з моменту отримання повідомлення (а.с.18). 

Відповідно до детальної інформації про фізичну особу, ОСОБА_1 набув статус ФОП з 03.09.1999р., у Єдиний державний реєстр включено відомості про нього як фізичну особу - підприємця 26.11.2018р.; дата взяття на облік як платника податків - 06.09.1999р., зняття з обліку - 27.11.2018р.; взяття на облік як платника єдиного внеску 19.07.2002р.; дата державної реєстрації припинення підприємницької діяльності 27.11.2018р. (а.с. 29-30, 41-42). 
Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № 24100616 від 22.11.2018р., департамент надання адміністративних послуг та розвитку підприємництва Запорізької міської ради на запит ОСОБА_1 повідомив, що станом на 22.11.2018р. записів не знайдено. Також вказав, що Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань знаходиться у стані формування. Інформація про юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, зареєстрованих до 01.07.2004р., відомості про яких не включені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, отримується в органі виконавчої влади, в якому проводилась державна реєстрація (а.с. 78-зворот).

Згідно до копії книги № 424 обліку доходів і витрат підприємця ОСОБА_1 , останній раз декларацію подано 15.07.2002р. (а.с. 79).

Відповідно до копії трудової книжки, ОСОБА_1 з 20.06.2002р. по 30.08.2018р. працював на різних підприємствах (а.с. 80-81).

Згідно з довідкою Головного управління ДПС у Запорізькій області від 14.02.2020р., з 27.11.2018р. ФОП ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управління ДПС у Запорізькій області, Вознесенівському ДПІ (Хортицький район м. Запоріжжя) Вознесенівському управлінні у м. Запоріжжі як фізична особа, яка отримувала доходи від провадження підприємницької діяльності, в стані припинено, але не знято з обліку (а.с.128).

Довідкою від 25.02.2020р. ГУ Пенсійного фонду України в Запорізькій області повідомило, що від органів державної реєстрації та єдиного реєстру Хортицької районної адміністрації ЗМР та державної податкової інспекції в Хортицькому районі в період з 2004 року інформація про скасування (припинення) державної реєстрації суб`єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 не надходила (а.с. 132).

У відповідності до довідки ГУ ДПС у Запорізькій області від 22.09.2020р., ОСОБА_1 як ФОП перебував на податковому обліку з 06.09.1999р. по 27.11.2018р. та згідно до декларації про майновий стан та доходи від 08.02.2017р. за період з 01.01.2016р. по 31.12.2016р. доходів не мав. За період з 06.09.1999р. по 31.12.2013р. не має можливості надати відомості за закінченням терміну зберігання звітів.
Відповідно до копії справи № 210309994481 Департаменту реєстраційних послуг ЗМР, ОСОБА_1 з 03.09.1999р. по 27.11.2018р. мав статус ФОП.

Встановивши всі вище вказані обставини, суд першої інстанції визнав обґрунтованими вимоги позивача про повернення сплаченої відповідачу соціальної виплати по безробіттю, оскільки останній на час постановки на облік мав статус ФОП, але не надав відомостей про це. За таких обставин, суд вважав, що відповідач не мав законних підстав на отримання статусу безробітного та допомоги по безробіттю.

Наразі, в апеляційній скарзі відповідач зазначає, що суд не врахував ті обставини, що він під час отримання допомоги по безробіттю не здійснював підприємницької діяльності, доходу від неї не отримував, вважав, що він знятий з реєстрації як ФОП у зв`язку з поданням заяви до податкового органу про виключення із платників податку, а також у зв`язку з неподанням звітності протягом тривалого часу. Вказаує на дві постанови Верховного Суду, у яких аналогічні, на його думку, правовідносини вирішені з урахуванням таких же обставин на користь відповідачів.

Між тим, всі ці обставини були предметом перевірки суду першої інстанції та ним задовольнялись клопотання відповідача про витребування відповідних доказів, та на їх підставі визнано неспроможними вказані доводи відповідача.
Частиною першою статті 4 Закону України «Про зайнятість наслення» визначено, що до зайнятого наслення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно ( у тому числі особистих селянських господарств), проходять війскову чи альтернативну службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навних закладах та поєднують навчання з роботою.
Відповідно до статті 43 Закону України «Про зайнятість населення» статусу безробітного може набути: особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи.
Згідно зі статтею 42 Господарського кодексу України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.
Вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрований як ФОП із видом діяльності «Код КВЕД 41.20 Будівництво житлових і нежитлових будівель» ( а.с. 29). 

Суд за наявними матеріалами справи правильно встановив, що відповідачем не було припинено свою реєстрацію як ФОП у 2004р., оскільки він не звертався до реєстраційного органу з відповідною заявою та документами. Та про це йому було достеменно відомо ще у 2017р., коли ним подавався звіт про доходи за 2016р., що підтверджується інформацією, наданою у довідці  ГУ ДПС у Запорізькій області від 22.09.2020р. 

Отже, працюючи з 2011р. по 2018 рік на промислових підприємствах м. Запоріжжя, ОСОБА_1 продовжував зберігати свою реєстрацію як ФОП, а тому міг будь-якого часу здійснювати підприємницьку діяльність, зокрема, як під час відсутності основної роботи, так і за сумісництвом з нею. 

Проте, знаючи про ці обставини, вказав у заявах від 30.09.2018р. та від 02.02.2018р. на адресу Правобережного районного центру зайнятості про призначення виплати допомоги по безробіттю, що не є зареєстрованим як суб`єкт підприємницької діяльності ( а.с. 9), тобто сповістив недостовірні дані, у випадку наявності яких така допомога не могла бути йому призначена, оскільки у такому разі згідно з положеннями статті 4 ЗУ «Про зайнятість» він не відносився би до категорії безробітних. 

Колегія наголошує на неспроможності доводів апелянта в тій частині, що він не отримував доходу як ФОП, оскільки навіть у випадку неотримання доходу ФОПом деякий проміжок часу його не можна в силу положень вказаного закону вважати особою, що потребує постановки на облік як безробітня. На користь вказаному свідчить, зокрема, і те, що перебуваючий на обліку безробітний втрачає цей статус у випадку отримання одноразової допомогу для влаштування підприємницької діяльності та знімається з обліку як безробітний у зв`язку з реєстрацією як ФОП. І це відбувається незалежно від того, чи здобув він будь-який дохід, а лише тільки за фактом такої реєстрації. 

На користь вказаній позиції свідчать також наявні постанови Верховного Суду від 27 червня 2019р. у справі № 405/7/17 (провадження № 61-33985св18) та від 18 липня 2019р. у справі № 751/10809/16-ц (провадження № 61-31993св18). У цих справах вирішувались спори між такими ж учасниками: з боку позивача - центри зайнятості, з боку відповідача - ФОП, зареєстрований як безробітній у такому центрі та якому виплачено допомогу, про повернення якої ставив питання позивач.

У цих постановах касаційний суд виходив із того, що відповідачі набули у встановленому законом порядку статус суб`єктів підприємницької діяльності, державна реєстрація яких на момент реєстрації у Центрі зайнятості як безробітних не була припинена. 

При цьому, у вказаних постановах касаційним судом вказано, що не заслуговують на увагу доводи відповідачів щодо фактичного припинення підприємницької діяльності до взяття на облік як безробітних, оскільки в ході розгляду справ встановлено, що припинення відповідачів як ФОП із внесенням таких відомостей до ЄДР відбулось під час або після початку виплати допомоги.
З огляду на вказані обставини, суд першої інстанції у цій справі правильно зазначив, що з набрання чинності Законом України «Про державну реєстрації осіб та фізичних осіб - підприємців» пов`язано лише державна реєстрація включення відомостей про фізичну особу - підприємця, зареєстровану до 01 липня 2004р., до Єдиного державного реєстру (частина друга статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань»), у такому разі набуття фізичною особою статусу підприємця заново не реєструється.

У цій справі відсутні відомості про звернення ОСОБА_1 із заявою про припинення його як ФОП до належного реєстраційного орагну, датованої раніше від 26.11.2018р., а тому його ствердження про припинення підприємницької діяльності у більш ранній період є непідтвердженим належними і допустимими доказами у справі.

Таким чином, судом першої інстанції в цій справі було правильно визнано, що відповідач діяв недобросовісно, знаючи про те, що він є ФОП, але не надавши таких відомостей центру зайнятості. Про таку його обізнаність, зокрема, свідчить подання ним звітів про доходи у 2017 році за звітний 2016 рік. Та хоча такий звіт містив нульовий дохід, сам статус особи як ФОП є підставою для відмови у постановці її на облік як безробітної.

Посилання відповідача на інші правові позиції, висловлені у постановах Верховного Суду, наведених у апеляційній скарзі, не спростовує правильності вирішення цієї справи.

Так, у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019р. у справі № 545/163/17 (провадження № 61-33727сво18), встановлені зовсім інші обставини: цивільно-правова угода про надання послуг відповідачем припинила свою чинність до постановки його на облік як безробітного та початку виплати допомоги.
         А у постанові ВС в складі Третьої палати КЦС від 24 квітня 2019р. у справі № 757/17820/17-ц  (провадження № 61-45759св18),  хоча і йдеться посилання на правову по- зицію, викладену  у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, прийнятої у справі № 545/163/17 (провадження № 61-33727сво18) від 06 лютого 2019 року, але встановлені відмінні обставини від тих, що встановлені у справі, що розглядалась Об`єднаною палатою. 
Крім того, відповідно до приписів статті 263 ЦПК України колегією апеляційного суду беруться до уваги більш пізні постанови Верховного Суду, ніж ті, на які послався апелянт.
Зважаючи на все вище наведене, колегія визнає апеляційну скаргу відповідача необґрунтованою, а тому у відповідності до вимог статті 375 ЦПК України залишає її без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін. 

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 21 жовтня 2020 року у цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена доВерховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лишеу випадку, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальнезначення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково
Постанова прийнята, складена та підписана 05 січня 2021 року.

Головуючий:                                                                        Маловічко С.В.

Судді:                                                                                        Гончар М.С.

                       Подліянова Г.С.

Дата документу 05.01.2021 Справа № 337/1188/19