П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
13 січня 2021 року
м. Київ
Справа № 9901/338/20
Провадження № 11-390заі20
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача Золотнікова О. С.,
суддів Анцупової Т. О., Британчука В. В., Власова Ю. Л., Григор`євої І. В., Данішевської В. І., Єленіної Ж. М., Катеринчук Л. Й., Князєва В. С., Лобойка Л. М., Пількова К. М., Прокопенка О. Б., Пророка В. В., Рогач Л. І., Ситнік О. М., Сімоненко В. М., Ткача І. В., Штелик С. П.
розглянула в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Верховного Суду у складі судді Касаційного адміністративного суду від 29 жовтня 2020 року (суддя Кашпур О. В.) у справі № 9901/338/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Президента України Зеленського Володимира Олександровича про припинення повноважень та
ВСТАНОВИЛА:
Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування
1.   У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду як суду першої інстанції з адміністративним позовом до Президента України, у якому просив:
- ухвалити рішення, яким припинити повноваження Президента України Зеленського В. О. і конфіскувати в нього атрибути влади та інше;
- призначити через Центральну виборчу комісію позачергові вибори Президента України.
2.   На обґрунтування позову  ОСОБА_1  зазначив, що Верховна Рада України (далі - ВРУ) Законом України від 31 жовтня 2019 року № 265-IX (далі - Закон № 265-IX) внесла зміни до Закону України від 23 листопада 2018 року № 2629-VIII «Про Державний бюджет України на 2019 рік» (далі - Закон № 2629-VIII), а Президент України Зеленський В. О. , підписавши Закон № 265-IX, порушив Рішення Конституційного Суду України від 17 липня 2018 року № 6-р/2018 і обмежив у правах на отримання додаткової пенсії біля двох мільйонів громадян України, серед яких близько ста тисяч інвалідів-чорнобильців, у тому числі й позивач. Це порушення також повторилося при затвердженні Державного бюджету України на 2020 рік, оскільки відповідач підписав Закон України від 14 листопада 2019 року № 294-IX «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (далі - Закон № 294-IX).
3.   На переконання позивача, держава не може вважатися правовою, оскільки вказаними діями Президент України, який є гарантом Конституції України, сам порушує її приписи.
Короткий зміст рішення суду попередньої інстанції
4.   Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду ухвалою від 29 жовтня 2020 року відмовив у відкритті провадження у справі.
5.   Судове рішення мотивовано тим, що дії Президента України, пов`язані з підписанням закону після його схвалення, оприлюдненням чи поверненням на реалізацію права вето щодо прийнятого ВРУ закону, не відносяться до управлінських, а тому не підпадають під контроль суду адміністративної юрисдикції.
Короткий зміст та обґрунтування наведених в апеляційній скарзі вимог
6.   Не погодившись із таким судовим рішенням,  ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, на обґрунтування якої зазначив, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що Президент України, підписавши Закон № 265-IX про внесення змін до Закону № 2629-VIII та Закон № 294-IX, порушив Рішення Конституційного Суду України від 17 липня 2018 року № 6-р/2018, оскільки обмежив у правах на отримання додаткової пенсії біля двох мільйонів громадян України, в тому числі й позивача.
7.   На підставі викладеного  ОСОБА_1 просить скасувати оскаржувану ухвалу Верховного Суду у складі судді Касаційного адміністративного суду та задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.
Позиція інших учасників справи 
8.   На момент розгляду справи відповідач відзиву на апеляційну скаргу не надіслав.
Рух апеляційної скарги
9.   Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 19 листопада 2020 року відкрила апеляційне провадження за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , а ухвалою від 09 грудня 2020 року призначила справу до розгляду в порядку письмового провадження без виклику її учасників на підставі пункту 1 частини першої та частини третьої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), оскільки у справі відсутні клопотання від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, а характер спірних правовідносин не вимагає участі сторін.
ПОЗИЦІЯ ВЕЛИКОЇ ПАЛАТИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Релевантні джерела права й акти їх застосування. Оцінка висновку суду, рішення якого переглядається, та аргументів учасників справи 
10.        Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
11.        Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
12.        Згідно із частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті.
13.        Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.
14.        За змістом частини четвертої статті 22 КАС України Верховному Суду як суду першої інстанції підсудні справи щодо встановлення Центральною виборчою комісією результатів виборів або всеукраїнського референдуму, справи за позовом про дострокове припинення повноважень народного депутата України, а також справи щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності ВРУ, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.
15.        Особливості провадження у справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності ВРУ, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України визначені у статті 266 КАС України. Правила цієї статті поширюються на розгляд адміністративних справ, зокрема, щодо: законності (крім конституційності) постанов ВРУ, указів і розпоряджень Президента України(пункт 1 частини першої); законності дій чи бездіяльності ВРУ, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (пункт 2 частини першої).
16.        Отже, наведеними вище положеннями статті 55 Конституції України, а також статей 5, 19, 22, 266 КАС України встановлено право особи на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльностіПрезидента України.
17.        Водночас, як убачається з матеріалів справи, скаржник звернувся до суду з позовом до Президента України з вимогами не щодо оскарження його актів, дій чи бездіяльності, на які відповідно до частини першої статті 19, частини четвертої статті 22 та статті 266 КАС України поширюється юрисдикція адміністративних судів, а про ухвалення рішення про припинення повноважень Президента України з конфіскацією в нього атрибутів влади та іншого, а також призначення через Центральну виборчу комісію позачергових виборів Президента України.
18.        Відповідно до частини другої статті 108 Конституції України повноваження Президента України припиняються достроково у разі: 1) відставки; 2) неспроможності виконувати свої повноваження за станом здоров`я; 3) усунення з поста в порядку імпічменту; 4) смерті. 
19.        Процедуру припинення повноважень Президента України залежно від передбачених пунктами 1 - 3 частини другої статті 108 Конституції України підстав визначено статтями 109 - 111 Основного Закону України. 
20.        Згідно зі статтею 111 Конституції України Президент України може бути усунений з поста ВРУ в порядку імпічменту у разі вчинення ним державної зради або іншого злочину. 
Питання про усунення Президента України з поста в порядку імпічменту ініціюється більшістю від конституційного складу ВРУ. 
Для проведення розслідування ВРУ створює спеціальну тимчасову слідчу комісію, до складу якої включаються спеціальний прокурор і спеціальні слідчі.
Висновки і пропозиції тимчасової слідчої комісії розглядаються на засіданні ВРУ.
За наявності підстав ВРУ не менш як двома третинами від її конституційного складу приймає рішення про звинувачення Президента України.
Рішення про усунення Президента України з поста в порядку імпічменту приймається ВРУ не менш як трьома четвертими від її конституційного складу після перевірки справи Конституційним Судом України і отримання його висновку щодо додержання конституційної процедури розслідування і розгляду справи про імпічмент та отримання висновку Верховного Суду про те, що діяння, в яких звинувачується Президент України, містять ознаки державної зради або іншого злочину.
21.        Отже, Конституцією України передбачено спеціальну процедуру припинення повноважень Президента України. При цьому вказані норми Конституції України не передбачають можливості припинення повноважень Президента України за рішенням суду в порядку позовного провадження, про що у своєму позові просить  ОСОБА_1 . 
22.        Заявлена позивачем вимога щодо призначення через Центральну виборчу комісію позачергових виборів Президента України є похідною від основної позовної вимоги - про припинення повноважень Президента України, відтак їх неможливо виокремити з огляду на їх нерозривний причинно-наслідковий зв`язок. 
23.        З урахуванням наведеного спір, за вирішенням якого звернувся позивач, не підлягає судовому розгляду, а відтак суд першої інстанції на підставі пункту 1 частини першої статті 170 КАС України обґрунтовано відмовив у відкритті провадження в адміністративній справі, однак помилково мотивував прийняте рішення.
24.        При цьому Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне зауважити, що поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» в цьому випадку слід тлумачити в ширшому значенні, тобто як поняття, що стосується спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, а також спорів, які взагалі не підлягають судовому розгляду, у зв`язку із чим суд першої інстанції правильно не роз`яснив позивачу, до суду якої юрисдикції він має звертатися з таким позовом.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
25.        Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити судове рішення.
26.        Згідно із частиною четвертою статті 317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
27.        Оскільки суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у відкритті провадження у справі, проте помилково мотивував своє рішення, зокрема не послався на положення статей 108 - 111 Конституції України, оскаржувана ухвала Верховного Суду у складі судді Касаційного адміністративного суду підлягає зміні з викладенням її мотивувальної частини в редакції цієї постанови.
Керуючись статтями 266, 308, 311, 315, 317, 322, 325 КАС України, Велика Палата Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА:
1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
2. Ухвалу Верховного Суду у складі судді Касаційного адміністративного суду від 29 жовтня 2020 року змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
3. В іншій частині ухвалу Верховного Суду у складі судді Касаційного адміністративного суду 29 жовтня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Суддя-доповідач                                                                                                 О. С. Золотніков
Судді:                                          Т. О. Анцупова                                                 К. М. Пільков
                                                     В. В. Британчук                                                     О. Б. Прокопенко
                                                     Ю. Л. Власов                                                         В. В. Пророк
                                                     І. В. Григор`єва                                                     Л. І. Рогач
                                                     В. І. Данішевська                                            О. М. Ситнік
                                                     Ж. М. Єленіна                                                   В. М. Сімоненко
                                                     Л. Й. Катеринчук                                             І. В. Ткач
                                                     В. С. Князєв                                                      С. П. Штелик
                                                     Л. М. Лобойко