ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3676/21 Справа № 422/2343/12 	  	Суддя у 1-й інстанції - Басова Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Демченко  Е. Л.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
                головуючого – судді Демченко Е.Л.
                 суддів – Куценко Т.Р., Макарова М.О. 
при секретарі — Кругман А.М. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 12 січня 2021 року по справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересована особа - державний виконавець Центрального відділу державної виконавчої служби у м.Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Репан Яна Олексіївна, про визнання дій неправомірними, - 
в с т а н о в и л а:

       У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою на дії державного виконавця. 
       Ухвалою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 12 січня 2021 року скаргу ОСОБА_1 залишено без руху. 
       Ухвалою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 12 січня 2021 року скаргу ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто заявнику на підставі ч.3 ст.185 ЦПК України. 
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 12 січня 2021 року скасувати і задовольнити її скаргу, посилаючись на те, що ухвала суду винесена з порушенням норм процесуального права.
       Апеляційна скарга мотивована тим, що вона виконала умови ухвали про залишення її скарги без руху та 11 січня 2021 року направила на адресу суду уточнену скаргу. 
       Правом на надання відзиву на апеляційну скаргу відповідач по справі не скористався. 
       Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а ухвала суду скасуванню з наступних підстав.
       Згідно з положеннями ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
       Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
       Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим кодексом.
       Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Однак суддя першої інстанції прийняв судове рішення без дотримання норм процесуального права.
       Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людини при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
       З матеріалів справи вбачається, що 17 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою на дії державного виконавця, в якій, посилаючись на те, що ухвала, на підставі якої відкрито виконавче провадження, була скасована, втім 07 серпня 2020 року державним виконавцем було винесено постанову про арешт коштів боржника та списано грошові кошти з карткового рахунку, просила визнати неправомірними дії державного виконавця Центрального відділу Державної виконавчої служби у м.Дніпро Південно-східного міжрегіонального управління міністерства юстиції Репан Я.О. відносно виконання виконавчого листа №2/205/3291/12, виданого 20 квітня 2012 року Ленінським районним судом м.Дніпропетровська у справі №422/2343//12 про стягнення з неї на користь ОСОБА_2 6 552,90 грн.; визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню. 
       Залишаючи скаргу ОСОБА_1 без руху, суд першої інстанції виходив із того, що скарга не відповідає вимогам ст.ст.175-177 ЦПК України, а саме, скаржнику необхідно конкретизувати зміст позовних вимог, зазначивши які саме дії виконавця він просить визнати неправомірними, та обрати вірний спосіб захисту свої прав; надати підтвердження того, що нею не подано іншої скарги з тим самим предметом та з тих самих підстав; додати до скарги всі наявні докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються вимоги. 
       Постановляючи ухвалу про повернення скарги заявникові, суддя першої інстанції дійшов висновку, що скаржник, станом на 12 січня 2021 року, у встановлений судом строк недоліки у повному обсязі не усунув та не надала доказів. 
       Однак з такими висновками судді першої інстанції погодитись не можна з таких підстав.
       Відповідно до ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
       Згідно з ч.4 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» скарга у виконавчому провадженні подається виключно у письмовій формі та має містити: 1)найменування органу державної виконавчої служби, до якого вона подається; 2)повне найменування (прізвище, ім`я та по батькові) стягувача та боржника, їхні місця проживання чи перебування (для фізичних осіб) або місцезнаходження (для юридичних осіб), а також найменування (прізвище, ім`я та по батькові) представника сторони виконавчого провадження, якщо скарга подається представником; 3)реквізити виконавчого документа (вид документа, найменування органу, що його видав, день видачі та номер документа, його резолютивна частина); 4)зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності та посилання на порушену норму закону; 5)викладення обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги; 6)підпис скаржника або його представника із зазначенням дня подання скарги.
       У пункті 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» судам роз`яснено, що скарга має відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим положеннями ЦПК України, та містити відомості, зазначені в Законі України «Про виконавче провадження», зокрема зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби та норму закону, яку порушено, а також обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги. Якщо скарга за формою та змістом не відповідає таким вимогам, то застосовуються положення ст.121 ЦПК України (ст.185 ЦПК України, у редакції чинній на час звернення до суду зі скаргою).
       Згідно із роз`ясненими, які містяться у пункті 17 (абз.1) постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» сторона виконавчого провадження, яка звернулася до суду зі скаргою, бере участь в її розгляді як заявник, а інші учасники цього провадження, прав і обов`язків яких безпосередньо стосується розгляд і вирішення цієї скарги, - як заінтересовані особи.
       Відповідно до ч.1 т.15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.
       Зі змісту уточненої скарги вбачається, що ОСОБА_1 на виконання вимог ухвали від 18 грудня 2020 року конкретизувала зміст вимог, зазначивши які саме дії виконавця вона просить визнати неправомірними та зазначила, що нею не поданою іншої скарги з тим самим предметом та з тих самих підстав. 
       Окрім того, колегія апеляційного суду не погоджується з висновком суду щодо обов`язкової необхідності надання позивачем доказів на підтвердження обставин на яких ґрунтуються вимоги, оскільки чинним законодавством України не передбачено, що підставою для повернення заяви є не зазначення доказів, зокрема згідно ч.4 п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів залишати заяву без руху та повертати її заявнику.
       З огляду на вищевикладене, ухвала суду першої інстанції про визнання неподаною та повернення скарги є незаконною .
       Доводи апеляційної скарги в частині наявності підстав для скасування ухвали є обґрунтованими, колегія суддів апеляційного суду погоджується з ними та приймає їх до уваги, та вважає їх такими, що підлягають задоволенню частково, оскільки доводи апеляційної скарги підтверджують, що судом допущено порушення вимог процесуального права.
       За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.379 ЦПК України є підстави для скасування ухвали, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направлення справи до суду першої інстанції для вирішення питання відповідно до ЦПК України.
       Керуючись ст.ст.367,374,379,381-383 ЦПК України, колегія суддів, – 
п о с т а н о в и л а:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

       Ухвалу Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 12 січня 2021 року скасувати і справу повернути до суду першої інстанції для вирішення питання відповідно до ЦПК України. 

       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

               Головуючий:                                                 Демченко Е.Л.

               Судді:                                                         Куценко Т.Р.

                                                                                 Макаров М.О