ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
21 січня 2021 року           справа №360/1796/19 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів Геращенка І.В., Міронової Г.М., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2020 р.  у справі  № 360/1796/19 (головуючий І інстанції Н.М. Басова) за позовом адвоката Забродньої Альони Михайлівни, як представника ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,- 

                                                           ВСТАНОВИВ:

Адвокат Забродня Альона Михайлівна, як представник ОСОБА_1 звернулась до Луганського окружного адміністративного суду з заявою про зміну способу виконання рішення суду у справі № 360/1796/19, в якій просила змінити спосіб виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 13.05.2019 по справі № 360/1796/19, визначивши замість зобов`язати управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області виплатити заборгованість з пенсії ОСОБА_1 за період з 01 липня 2018 року по 30 вересня 2018 року в розмірі 5017,86 грн - стягнути з управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області заборгованість з пенсії на користь ОСОБА_1 за період з 01 липня 2018 року по 30 вересня 2018 року в розмірі 5017,86 грн. (а.с.99-101).
Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2020 року відмовлено в задоволенні заяви про зміну способу виконання рішення суду у справі № 360/1796/19.
Позивач, не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким змінити спосіб виконання рішення суду. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що станом на теперішній час позивачу невиплачена пенсія за рішенням суду, заборгованість відповідачем не виплачується, та вважає, що ефективним способом захисту та виконання рішення суду є саме шляхом стягнення коштів з державного органу.
Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 13 травня 2019 року задоволено адміністративний позов ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області  про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, а саме суд: визнав протиправною бездіяльність управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області щодо невиплати ОСОБА_1 заборгованості з пенсії за період з 01 липня 2018 року по 30 вересня 2018 року в розмірі 5017,86 грн.; зобов`язав управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області виплатити заборгованість з пенсії ОСОБА_1 за період  з 01 липня 2018 року по 30 вересня 2018 року в розмірі 5017,86 грн.; стягнув з управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області на користь Державного бюджету України судовий збір у сумі 768,40 грн.
Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 15.08.2019 відмовлено у відкритті провадження за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 13 травня 2019 року у справі № 360/1796/19 (а.с.63).
Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 09.09.2019 у задоволенні заяви позивача про виправлення помилки в судовому рішенні у справі № 360/1796/19 відмовлено. Виправлено з ініціативи суду описку, допущену в описовій та мотивувальній частині рішення від 13 травня 2019 року у справі № 360/1796/19, а саме: абзаци 92 та 93 описової та мотивувальної частини судового рішення викласти в такій редакції: «Пунктом 4 частини другої статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4). Порушення прав позивача відбулося внаслідок протиправної бездіяльності відповідача щодо невиплати позивачу заборгованості по пенсії за період з 01.07.2018 по 30.09.2018, тому правильним та ефективним способом захисту порушеного права є визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати позивачу пенсії за віком з 01.07.2018 по 30.09.2018, а також зобов`язання відповідача виплатити позивачу заборгованість з пенсії за віком за період з 01.07.2018 по 30.09.2018 в розмірі 5017,86 грн на визначений позивачем рахунок». Абзаци 92 - 200 описової та мотивувальної частини рішення вважати абзацами 94 – 102  відповідно (а.с.67-68).
Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 13 травня 2019 року у справі №360/1796/19 набрало законної сили 15.08.2019.
22.10.2019 Луганським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист по справі № 360/1796/19 щодо зобов`язання управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області виплатити заборгованість з пенсії ОСОБА_1 за період з 01 липня 2018 року по 30 вересня 2018 року в розмірі 5017,86 грн (а.с.79,103).
23.10.2019 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №60403478 за виконавчим листом № 360/1796/19 від 22.10.2019 (а.с.107).
Відділ примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) листом від 30.09.2020 № 10937 повідомив адвоката позивача, що заборгованість по пенсії з 01.08.2018 по 30.09.2018 у розмірі 3345,24 нарахована та на виплатні документи листопада 2019 року та буде виплачена після фінансування Пенсійним фондом України (а.с.112).
Заява позивача про зміну способу виконання рішення суду у справі № 360/1796/19 обґрунтована тим, що Управлінням Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області рішення суду від 13.05.2019, яке набрало законної сили 15.08.2019 в частини стягнення суми заборгованості по пенсії з 01.08.2018 по 30.09.2018 у розмірі 3345,24 грн фактично не виконується більше року.
Відмовляючи в задоволені заяви про зміну способу та порядку виконання судового рішення, суд першої інстанції виходив, з того, що зміна способу і порядку виконання судового рішення не передбачає зміни обраного судом при ухваленні рішення способу відновлення порушеного права.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справ
Відповідно до ч. 1 ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.
Згідно ч. 2, 3 ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Відповідно до ч. 1 - 3 ст. 378 КАС України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.
Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.
Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 25.04.2012 року № 11 -рп/2012 визначив, що зміни способу та порядку виконання рішення є однією з процесуальних гарантій захисту та відновлення захищених судом прав та інтересів фізичних і юридичних осіб. Зі змісту та призначення інституту зміни способу та порядку виконання рішення, ухвали, постанови вбачається, що він є ефективним процесуальним засобом, який спрямований на гарантування виконання судового рішення. За практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду (Рішення у справі "Шмалько проти України" від 20 липня 2004 року). Зміни одного способу та порядку виконання судового рішення на інший пов`язані з обов`язковим його виконанням незалежно від того, яким чином це відбувається - добровільно чи примусово, (абзац 1, 3 п. 3 мотивувальної частини рішення).
Отже, зі змісту зазначених правових приписів випливає те, що встановлення способу або порядку виконання рішення суду здійснюється за умови наявності обставини, що істотно ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим.
Під зміною способу і порядку виконання рішення слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення у разі неможливості його виконання у встановленими раніше порядку і способом. Змінюючи спосіб і порядок виконання судового рішення, суд не може змінювати останнє по суті.
При цьому, зміна на підставі статті 378 КАС України способу чи порядку виконання судового рішення не передбачає зміни обраного судом при ухваленні рішення способу відновлення порушеного права. 
Суд зазначає, що у даній справі позивач звертаючись з позовом просив суд: стягнути з УПФУ в м. Сєвєродонецьку на користь ОСОБА_1  заборгованість з пенсії за віком за період з липня 2018 року до вересня включно 2018 року у розмірі 5017, 86 грн.
Рішенням суд з урахуванням ухвали про виправлення описки встановлено, що порушення прав позивача відбулося внаслідок протиправної бездіяльності відповідача щодо невиплати позивачу заборгованості по пенсії за період з 01.07.2018 по 30.09.2018, тому правильним та ефективним способом захисту порушеного права є визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати позивачу пенсії за віком з 01.07.2018 по 30.09.2018, а також зобов`язання відповідача виплатити позивачу заборгованість з пенсії за віком за період з 01.07.2018 по 30.09.2018 в розмірі 5017,86 грн на визначений позивачем рахунок.
Згідно з частиною 2 статті 245 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов`язання відповідача вчинити певні дії (п. 4).
Аналіз резолютивної частини рішення суду та наведених процесуальних норм дають підстави зробити висновок про те, що зобов`язання, покладені на відповідача цим судовим рішенням, є обраними судом видом захисту порушеного права позивача. Тобто, суд задовольнив позовні вимоги позивача, обравши ефективний на думку суду спосіб захисту порушеного позивача. 
При цьому, позивачем не надано суду жодного належного доказу, який би свідчив про наявність обставин, які ускладнюють виконання судового рішення. Суд зазначає, що наведені позивачем обставини не мають наслідком саме істотного ускладнення виконання судового рішення або неможливість його виконання.
Заявник фактично просить суд змінити зміст резолютивної частини рішення, що не відповідає змісту резолютивної частини, оскільки права позивача були захищені шляхом зобов`язання відповідача виплатити заборгованість з пенсії.
При цьому, правомірність рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду підлягає оцінці саме в порядку ст. 383 КАС України.
Таким чином, встановлені судом обставини справи не дають підстав для висновку про неможливість виконання судового рішення, що відповідно до норм КАС України було б підставою для зміни способу і порядку його виконання, оскільки відповідач за рішенням суду яке є обов`язковим зобов`язаний виплатити заборгованість з пенсії ОСОБА_1 за період  з 01 липня 2018 року по 30 вересня 2018 року в розмірі 5017,86 грн.
Ураховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що зміна способу і порядку виконання судового рішення на підставі статті 378 КАС України не передбачає зміни обраного судом відповідно до КАС України способу відновлення порушеного права.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постановах від 11.11.2014 № 21-394а14, від 17.02.2015 № 21-622а14, від 24.03.2015 № 21-85а15, від 14.04.2015 № 21-78а15, а також Верховним Судом у постанові від 13.02.2018 у справі № 279/7584/15.
Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу на ту обставину, що відповідно до ч.1 ст.383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, не позбавлена права подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень на виконання такого рішення суду.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA vs UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня  2006 року).
Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
З врахуванням викладеного, суд дійшов до висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини у справі, рішення ухвалене із додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки суду не спростовуються, що є підставою для залишення без змін  ухвали суду першої інстанції та відмови в задоволенні апеляційної скарги.
Керуючись ст. 308,311,312,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

                                                               ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  на ухвалу  Луганського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2020 р.  у справі  № 360/1796/19 - залишити без задоволення.
Ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2020 р.  у справі  № 360/1796/19 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено та підписано колегією суддів 21 січня 2021 року.

Суддя-доповідач                                                                               Е.Г. Казначеєв          

Судді                                                                                                    І.В. Геращенко

                                                                                                               Г.М. Міронова