ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/7871/20                                                  Суддя першої інстанції: Терлецька О.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  10 березня 2021 року                                                                            м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача          - Степанюка А.Г.,
суддів                    - Губської Л.В., Епель О.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на прийняте у порядку письмового провадження рішення Київського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Богуславської районної державної адміністрації Київської області, Державної казначейської служби України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії та стягнення матеріальної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:
У вересні 2020 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Управління соціального захисту населення Богуславської районної державної адміністрації Київської області (далі - Відповідач-1, УСЗН Богуславської РДА), Державної казначейської служби України (далі - Відповідач-2, ДКС України) про
- визнання протиправною бездіяльності УСЗН Богуславської РДА щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 щорічної разової допомоги як особі з інвалідністю II групи за 2020 рік відповідно до статті 13 Законом № 3551-XII у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком (визначеної законом про Державний бюджет України на 2020 рік);
- зобов`язання УСЗН Богуславської РДА нарахувати та виплатити ОСОБА_1 разову грошову допомогу до 05 травня 2020 року як особі з інвалідністю внаслідок війни 2 групи внаслідок війни у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком відповідно до статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-XII з урахуванням виплачених сум у 2020 році;
- стягнення з Державного бюджету України шляхом списання коштів з відповідного рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди у розмірі 34  280 грн., завданої законом, що визнаний неконституційним.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.12.2020 року у задоволенні позову відмовлено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що нарахування та виплата щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік за правилами постанови Кабінету Міністрів України від 19.02.2020 року №112 відповідає вимогам чинного законодавства, а визнання у подальшому неконституційними окремих положень Бюджетного кодексу України не свідчить про неправомірність дій УСЗН Богуславської РДА. Крім того, суд підкреслив, що ДКС України жодних прав та інтересів ОСОБА_1 не порушувало, а чинним законодавством не врегульовано питання відшкодування шкоди, заподіяної фізичним особам нормативним актом, що визнаний неконституційним; не передбачено таких виплат і положеннями Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік».
Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Свою позицію обґрунтовує тим, що, по-перше, суд неправильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального права, не врахувавши приписи ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та фактично залишивши поза увагою рішення Конституційного Суду України від 27.02.2020 року №3-р/2020, яким визнано неконституційними окремі положення п. 26 розд. VI Бюджетного кодексу України, по-друге, суд необґрунтовано вказав на відсутність механізму відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями державних органів, позаяк існування такого механізму підтверджено рішенням суду касаційної інстанції.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.02.2021 року відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.
У відзиві на апеляційну скаргу ДКС України просить відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що органи ДКС України не вправі встановлювати чи змінювати видатки Державного бюджету України, вони не несуть відповідальності за неправомірні дії посадових осіб чи державних органів, а щорічна разова грошова допомога до 5 травня за 2020 рік була нарахована та виплачена ОСОБА_1 у порядку та розмірі, визначені чинним законодавством.
Відзиву на апеляційну скаргу від УСЗН Богуславської РДА не надійшло.
У відповіді на відзив ОСОБА_1 зазначає, що останній 09.10.2020 року звертався до суду першої інстанції із заявою про зміну предмету позову в частині зміни відповідача за вимогою щодо відшкодування шкоди, заподіяної актом, який визнаний неконституційним, однак відповідні вимоги не були розглянуті судом. Крім того, наголошує, що прийняте Київським окружним адміністративним судом рішення не відповідає правовій позиції Верховного Суду у зразковій справі №440/2722/20.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.03.2021 року справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції - скасуванню, з огляду на таке.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни (а.с. 8).
У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до УСЗН Богуславської РДА із заявою, в якій просив здійснити перерахунок, нарахувати та виплатити щорічну разову допомогу як особі з інвалідністю ІІ групи за 2020 рік відповідно до ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком (визначеної Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»), з урахуванням виплаченої суми у травні 2020 року (а.с. 5-6).
Листом від 29.05.2020 року №01-25/920 УСЗН Богуславської РДА повідомило ОСОБА_1 про відсутність підстав для виплати Позивачу щорічної разової допомоги у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, оскільки виплата у розмірі 3  640,00 грн. здійснена у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 19.02.2020 року №112, яка прийнята до прийняття Конституційним Судом України рішення від 27.02.2020 року №3-р/2020 (а.с. 7).
На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ст. ст. 19, 56, 58, 95, 152 Конституції України, ст. 17-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон), ст. ст. 2, 176, 1175 Цивільного кодексу України, ст. 91 Закону України «Про Конституційний Суд України», ст. 7 Бюджетного кодексу України, постанови Кабінету Міністрів України від 19.02.2020 року №112 «Деякі питання виплати у 2020 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» (далі - Постанова №112), суд першої інстанції прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог з огляду на те, що належна Позивачу до 5 травня грошова допомога виплачена належним чином у розмірі, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 19.02.2020 року №112, прийняття у подальшому Конституційним Судом України рішення від 27.02.2020 року №3-р/2020 на прийняту раніше постанову Уряду України впливу немає, а механізму відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями державних органів, чинним законодавством не передбачено.
Однак з такими висновками суду першої інстанції судова колегія не може погодитися з огляду на таке.
Як вірно зауважено Апелянтом, судом першої інстанції не було враховано, що у зв`язку з прийняттям Конституційним Судом України рішення від 27.02.2020 року у справі 1-247/2018(3393/18) та визнанням таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окремого положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, стаття 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» діяла та мала застосовуватись у редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25.12.1998 року.
Таким чином, починаючи з 27.02.2020 року розмір разової грошової допомоги до 5 травня у 2020 році підлягає нарахуванню і виплаті органом, уповноваженим здійснювати виплату разової щорічної грошової допомоги до 5 травня (Управління соціального захисту населення за місцем проживання особи та/або Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат) у розмірі, визначеному статтею 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25.12.1998 року:
«Щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам I групи - десять мінімальних пенсій за віком; II групи - вісім мінімальних пенсій за віком; III групи - сім мінімальних пенсій за віком».
При цьому, на переконання судової колегії, чинність станом на день здійснення виплати Позивачу разової грошової допомоги Постанови №112 не може бути підставою для висновку про обґрунтованість розміру виплаченої ОСОБА_1 разової грошової допомоги до 5 травня, оскільки до спірних правовідносин повинні бути застосовані норми саме ст. 13 Закону як акту вищої юридичної сили.
З урахуванням наведеного суд першої інстанції, не врахувавши прийняття Конституційним Судом України рішення від 27.02.2020 року №3-р/2020, прийшов до помилкового висновку про відсутність у ОСОБА_1 права на отримання разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі, меншому ніж вісім мінімальних пенсій за віком, що становить 13  104,00 грн.
Наведене застосування норм матеріального права з огляду на ієрархію правових норм у правовій системі України викладено у рішенні Верховного Суду від 29.09.2020 року у зразковій справі № 440/2722/20, залишеного без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021 року, щодо якої справа №320/7871/20 є типовою.
Відповідно до ч. 3 ст. 291 КАС України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.
При цьому колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу, що згідно ч. 1 ст. 291 КАС України суд, який розглядає типову справу, має право зупинити провадження за клопотанням учасника справи або за власною ініціативою у випадку, якщо Верховним Судом відкрито провадження у відповідній зразковій справі.
Відтак, оскільки провадження у зразковій справі №440/2722/20 було відкрито Верховним Судом 17.06.2020 року та відповідна ухвала була опублікована на сайті суду касаційної інстанції за посиланням https://supreme.court.gov.ua/supreme/pro_sud/zrazkova-sprava/uhv_2722_20, а провадження у справі №320/7871/20 відкрито 10.09.2020 року, то суд першої інстанції мав об`єктивну можливість зупинити провадження у типовій справі до набрання законної сили рішенням суду у зразковій справі, що у подальшому не зумовило б прийняття рішення з помилковим застосуванням норм матеріального права щодо частини позовних вимог.
Щодо позовних вимог про стягнення з Державного бюджету України шляхом списання коштів з відповідного рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди у розмірі 34 280 грн., завданої законом, що визнаний неконституційним, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.
Судом першої інстанції залишено поза увагою, що у жовтні 2020 року, тобто у межах наданого ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 10.09.2020 року строку для подання відповіді на відзив, ОСОБА_1 було подано заяву про зміну предмету позову, в якій останній просив вважати Відповідачем-1 Державу України в особі органу державної влади, який уповноважений представляти державу - Відповідач-1 (УСЗН Богуславської РДА), та стягнути з Держави Україна в особі УСЗН Богуславської РДА шляхом списання з відповідного рахунку ДКС України на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди у розмірі 34  280,00 грн., завданої законом, що визнаний неконституційним.
З урахуванням наведеного, а також зважаючи на те, що указана зміна позовних вимог відбулася із дотриманням приписів ч. 1 ст. 47 КАС України, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.
Згідно ч. ч. 1-3 статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.
Отже, Цивільний кодекс України визнає, що особа вправі вимагати відшкодування шкоди у вигляді доходів, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Колегією суддів враховується, що недоотриманні суми разової грошової допомоги до 5 травня, виплата яких передбачена ст. 13 Закону, у період дії п. 26 розд. VI Бюджетного кодексу України, який визнано неконституційним, є збитками для Позивача у вигляді недоотриманих доходів (упущена вигода).
Відповідно до статті 152 Конституції України закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.
Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Матеріальна чи моральна шкода, завдана фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними, відшкодовується державою у встановленому законом порядку.
Викладене свідчить, що Основний Закон передбачає як можливість виправлення помилок, допущених при ухваленні законів, у спосіб визнання таких законів неконституційними повністю чи в окремій частині, так і передбачає право особи на компенсацію матеріальної чи моральної шкоди, яка заподіяна фізичній чи юридичній особі актом, який визнаний неконституційним.
Відтак, ОСОБА_1 має право на компенсацію заподіяної матеріальної шкоди, в силу положень ст. 152 Конституції України.
Колегія суддів звертає увагу, що у межах спірних правовідносин не вирішується питання про можливість ретроспективної дії рішення Конституційного Суду України, тобто можливості застосування рішення на правовідносини, які відбувалися до часу його ухвалення, а про відшкодування шкоди, яка завдана внаслідок прийняття закону, що був визнаний неконституційним. При цьому, фактичне зменшення розміру виплати до 5 травня, що було запроваджено ст. 13 Закону, суперечить Конституції України не з часу прийняття рішення Конституційним Судом України, а з часу прийняття закону, який визнано неконституційним.
У цій справі, з урахування заяви про зміну предмету позову, було порушено питання про відшкодування шкоди на підставі положень ст. 152 Конституції України, як норми прямої дії, у зв`язку з прийняттям Державою закону, що визнаний неконституційним, а не у зв`язку з неправомірним рішенням, дією чи бездіяльності органу державної влади.
Окремо колегія суддів вважає за необхідне підкреслити, що право особи на компенсацію матеріальної шкоди, яка заподіяна фізичній чи юридичній особі актом, який визнаний неконституційним, прямо передбачено статтею 152 Конституції України, а відсутність законодавчо встановленого механізму відшкодування такої шкоди, не може бути підставою для відмові особі у реалізації права, яке визначено Основним Законом.
Крім того, відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у п. 23 рішення «Кечко проти України» від 08.11.2005 року, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.
З урахуванням наведеного суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що стягненню Держави Україна в особі УСЗН Богуславської РДА шляхом списання з відповідного рахунку ДКС України на користь ОСОБА_1 підлягає матеріальна шкода у розмірі 34  280,00 грн., завдана законом, що визнаний неконституційним, що складається з розмірів недоплаченої суми разової грошової допомоги до 5 травня, не виплаченої Позивачу у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком за вирахуванням фактично виплачених сум.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Таким чином, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про необґрунтованість позовних вимог, залишивши поза увагою відкриття провадження у зразковій справі №440/2722/20, а також не врахувавши правову природу норм ст. 152 Конституції України як норм прямої дії. У зв`язку з чим оскаржуване рішення підлягає скасуванню із прийняттям нового про задоволення позовних вимог.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Приписи п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при прийнятті рішення неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також порушено норми матеріального та процесуального права, що стали підставою для неправильного вирішення справи. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду - скасувати.
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 371 КАС України, колегія суддів, -  

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити повністю.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2020 року - 02 грудня 2020 року - скасувати.
Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.
Визнати протиправною бездіяльність Богуславської районної державної адміністрації Київської області (09701, Київська область, м. Богуслав, вул. Франка, 4, код ЄДРПОУ 03193761) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 щорічної разової допомоги як особі з інвалідністю II групи за 2020 рік відповідно до статті 13 Законом у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком (визначеної Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік).
Зобов`язати Богуславську районну державну адміністрацію Київської області (09701, Київська область, м. Богуслав, вул. Франка, 4, код ЄДРПОУ 03193761) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) разову грошову допомогу до 05 травня 2020 року як особі з інвалідністю внаслідок війни 2 групи внаслідок війни у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком відповідно до статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з урахуванням виплачених сум у 2020 році.
Стягнути з Держави України за рахунок коштів Богуславської районної державної адміністрації Київської області (09701, Київська область, м. Богуслав, вул. Франка, 4, код ЄДРПОУ 03193761) шляхом безспірного списання на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) матеріальної шкоди у вигляді недоотриманої разової грошової допомоги до 5 травня за період з 2015 по 2019 роки у розмірі 34  280 (тридцять чотири тисячі двісті вісімдесят) гривень 00 копійок, заподіяної прийняттям неконституційного правового акту.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.
Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач                                                                      А.Г. Степанюк 

Судді                                                                                            Л.В. Губська

                                                                                                    О.В. Епель

Повний текст постанови складено « 10» березня 2021 року.