ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2021 року 
м. Київ
справа № 607/4263/17
адміністративне провадження № К/9901/23811/20
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Чиркіна С.М.,
суддів:                Бевзенка В.М., Єзерова А.А., 
розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07.11.2019 (головуючий суддя: Грицай К.М.) та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28.04.2020 (головуючий суддя: Ніколін В.В., судді:     Гінда О.М., Заверуха О.Б.) у справі №607/4263/17 за позовом ОСОБА_1 до Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В:
І. РУХ СПРАВИ
У березні 2017 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 або позивач) звернувся до суду з позовом до Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області (далі - відповідач), в якому просив визнати за ним право на призначення пенсії у відповідності до Закону України «Про службу органах місцевого самоврядування» та зобов`язати відповідача провести перерахунок раніше призначеної пенсії.
Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22.09.2017, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 05.12.2017 та постановою Верховного Суду від 22.05.2018, у задоволенні позову відмовлено.
У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції із заявою про перегляд за нововиявленими та виключними обставинами постанови Тернопільського міськрайонного суду від 22.09.2017. В обґрунтування заяви позивач зазначив, що судом першої інстанції при винесенні судового рішення не взято до уваги те, що станом на час його звернення до пенсійного органу за перерахунком пенсії (березень 2017 року) норми частини десятої статті 21 Закону України від 07.06.2001 №2493-III «Про службу в органах місцевого самоврядування» (далі - Закон №2493-III) були чинними, а отже підлягали застосуванню. Зазначену норму виключено з 01.10.2017 згідно Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII. Натомість суд першої інстанції до спірних правовідносин застосував положення пункту 5 Прикінцевих положень Закону України від 02.03.2015 № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» відповідно до яких, якщо до 1 червня 2015 року не буде прийнято Закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах, відтак, з 1 червня 2015 року норми, в т.ч., Закону №2493-III, які регулюють порядок здійснення призначення пенсій скасовуються. Вказані обставини позивач вважає нововиявленими, оскільки вони не були йому відомі на час розгляду справи в суді та не досліджувалися судом. Також, з посиланням на рішення Конституційного суду України від 08 червня 2016 року у справі №4-рп/2016, заявник просить переглянути судове рішення за виключними обставинами. 
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07.11.2019, залишеною без змін Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28.04.2020, відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22.09.2017 за нововиявленими та виключними обставинами. 
17.09.2020 на адресу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга позивача, надіслана 15.09.2020, в якій скаржник просить скасувати ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07.11.2019 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28.04.2020.
Ухвалою Верховного Суду від 19.11.2020 відкрито касаційне провадження у справі.
Відповідач правом на подачу відзиву на касаційну скаргу не скористався.
Ухвалою Верховного Суду від 24.02.2021 справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження відповідно до вимог статті 345 КАС України.
ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
Судами попередніх інстанцій встановлено, що вирішуючи спір по суті, суд виходив з того, що на час звернення ОСОБА_1 із заявою про переведення його із пенсії за віком на пенсію відповідно до Закону №2493-III та проведення у зв`язку з цим перерахунку пенсії у відповідача були відсутні правові підстави для призначення йому пенсії як посадовій особі місцевого самоврядування, оскільки з 1 червня 2015 року на підставі пункту 5 Прикінцевих положень Закону №213-VІІІ втратили чинність норми пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначалися відповідно до Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» та не прийнято нового Закону, що регулює призначення спеціальних пенсій, в тому числі посадовим особам місцевого самоврядування.
ІІІ. АРГУМЕНТИ СТОРІН
Позивач наполягає, що на час його звернення (20.03.2017) до Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області із заявою про визнання за ним права на пенсійне забезпечення, як посадовій особі органу місцевого самоврядування, з проханням про призначення пенсії відповідно до частини десятої статті 21 Закону №2493-III зазначена норма була чинною (втратила чинність з 01.10.2017 згідно Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII) та підлягала застосуванню. Відповідно, на переконання заявника, зазначена обставина є нововиявленою в розумінні статті 361 КАС України, оскільки про те, що така не була виключена із Закону №2493-III до 01.10.2017 останній дізнався лише після розгляду справи по суті.
Відповідач проти задоволення заяви про перегляд постанови Тернопільського міськрайонного суду від 22.09.2017 за нововиявленими та виключними обставинами заперечує з тих підстав, що аргументи відповідача фактично зводяться до переоцінки доказів у справі з метою ініціювання нового слухання справи. Так, аргументи на які посилається заявник в обґрунтування вимог заяви про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення вже були предметом розгляду судом касаційної інстанції. Також відповідач наголошує, що положення пункту 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону №213-VIII в частині скасування з 01.06.2015 норм щодо призначення пенсій за Законом №2493-III неконституційними в установленому порядку не визнавалися. 
ІV. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
Відмовляючи в задоволенні заяви про перегляд постанови Тернопільського міськрайонного суду від 22.09.2017 за нововиявленими та виключними обставинами, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що аргументи позивача фактично зводяться до переоцінки доказів у справі, оскільки таким надавалася правова оцінка судами. Суди також відзначили, що ініціювання перегляду судового рішення лише з метою нового слухання і вирішення справи суперечить принципу правової визначеності, який є складовою верховенства права.
В частині вимоги позивача переглянути судове рішення за виключними обставинами на підставі пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України то суди попередніх інстанцій виходили з того, що рішенням Конституційного суду України від 08 червня 2016 року у справі №4-рп/2016 положення пункту 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону №213-VIII в частині скасування з 01.06.2015 норм щодо призначення пенсій за Законом №2493-III неконституційними в установленому порядку не визнавалися. 
V. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
Касаційна скарга обґрунтована тим, що на момент розгляду справи по суті позивачу не було відомо про те, що норми статті 21 Закону №2493-III, що регулюють питання призначення пенсій посадовим особам місцевого самоврядування були чинними, та відповідно підлягали застосуванню. Також у зв`язку з ухваленням Конституційним Судом України рішення у справі №4-рп/2016, на переконання скаржника, наявні правові підстави для перегляду судового рішення за виключеними обставинами на підставі пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України.
Окрім того, скаржник вказує на те, що судами при вирішенні справи по суті не надавалася правова оцінка тому, що до стажу державної служби зараховується період роботи на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених статтею 14 Закону № 2493-III та на посадах керівних працівників і спеціалістів виконавчих комітетів місцевих рад, їх управлінь, самостійних відділів, інших структурних підрозділів, а тому період його роботи на посаді голови виконкому Драганівської сільської ради народних депутатів, а також сільського голови с. Підгороднє повинен бути зарахований до стажу державної служби.
VІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Верховний Суд перевірив доводи касаційної скарги, правильність застосування судами норм матеріального права та дійшов таких висновків.
Перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами є окремою процесуальною формою судового процесу, яка визначається юридичною природою цих обставин та є процесуальним засобом перевірки правильності судових постанов, ухвал, що має забезпечувати їх законність і обґрунтованість, захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними своїх повноважень на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, а також і на виконання завдань і досягнення мети адміністративного судочинства.
Стаття 361 КАС України встановлює вичерпний перелік підстав для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами з тим, щоб відповідно до принципу юридичної визначеності забезпечити стабільність судових рішень.
Відповідно до частини другої статті 361 КАС України, підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є:
1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;
2) встановлення вироком суду або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного рішення у цій справі;
3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, яке підлягає перегляду.
З аналізу наведеної статті вбачається, що нововиявлені обставини - це факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення прав і обов`язків осіб, що беруть участь у справі, тобто юридичні факти. Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення, та породжують процесуальні наслідки, впливають на законність і обґрунтованість ухваленого без їх врахування судового рішення.
Тобто, за своєю юридичною природою нововиявлені обставини є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які покладено в основу судового рішення.
До нововиявлених обставин належать факти об`єктивної дійсності, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного розв`язання спору.
Необхідними та загальними ознаками нововиявлених обставин є:
- існування цих обставин під час розгляду та вирішення справи і ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява;
- на час розгляду справи ці обставини об`єктивно не могли бути відомі ні заявникові, ні суду;
- істотність цих обставин для розгляду справи (тобто коли врахування цих обставин судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте).
При цьому, необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами. Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неповне встановлення фактичних обставин справи) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.
Також не можуть визнаватися нововиявленими ті обставини, на які посилався учасник судового процесу у своїх поясненнях, касаційній скарзі, або які могли бути встановлені в разі виконання судом вимог процесуального закону.
Так, звертаючись до суду із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, позивач вказував на те, що судом першої інстанції при винесенні постанови від 22.09.2017 не було взято до уваги ту обставину, що станом на час його звернення до пенсійного органу положення частини десятої статті 21 Закону №2493-III були чинними.
З цього приводу суди попередніх інстанцій відзначили, що у пункті 18 постанови Верховного Суду від 22.05.2018, ухваленій в цій справі, суд касаційної інстанції вказав про те, що «посилання позивача на те, що на час його звернення (20.03.2017) до Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області із заявою про призначення пенсії відповідно до частини десятої статті 21 Закону №2493-III зазначена норма була чинною та підлягала застосуванню є безпідставними, оскільки у зв`язку із тим, що до 01.06.2015 не було прийнято Закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах, в силу Закону №213-VІІІ, який у встановленому порядку не визнаний неконституційним, з 01.06.2015 норми Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», які регулюють порядок здійснення призначення пенсій скасовано».
Таким чином, обставина, на яку посилається заявник, була предметом дослідження судами та відхилена, як безпідставна.
Частиною шостою статті 361 КАС України передбачено, що при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.
Питання зарахування до стажу державної служби періоду роботи позивача на посаді голови виконкому Драганівської сільської ради народних депутатів, а також сільського голови с. Підгороднє не було предметом розгляду при ухваленні судового рішення, перегляд якого позивач ініціює.
Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Правєдная проти Росії» (Pravednaya v. Russia, заява № 69529/01) та рішення у справі «Попов проти Молдови» № 2 (Popov v. Moldova № 2, заява №19960/04), процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, що бажає відміни судового рішення, повинна довести, що вона не мала можливості надати докази до закінчення судового розгляду і що такі докази мають значення для вирішення справи.
Таким чином, позивач звертаючись із цією заявою про перегляд судового рішення суду першої інстанції за нововиявленими обставинами фактично має намір ініціювати повторне слухання справи з метою ухвалення сприятливого для себе рішення. 
Інших доказів існування нововиявлених обставин у розумінні пункту 1 частини другої статті 361 КАС України позивачем суду не надано.
Що перегляду постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22.09.2017 за виключними обставинами на підставі пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України, Верховний Суд зазначає таке.
Пунктом 1 частини п`ятої статті 361 КАС України передбачено, що підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Конституційного Суду України від 08.06.2016 у справі №1-8/2016 за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої, абзаців першого, другого, четвертого, шостого частини п`ятої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та положень пункту 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (справа про щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці), зокрема, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VІІІ в частині скасування з 01.06.2015 норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Отже, пункт 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону №213-VІІІ втратив чинність лише в частині щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання суддів. Натомість в частині скасування з 01.06.2015 норм щодо призначення пенсій за Законом №2493-III неконституційними в установленому порядку не визнавалися. 
VII. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
За наведеного правового регулювання та встановлених обставин у справі, колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про відсутність правових підстав для перегляду постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22.09.2017 за нововиявленими та виключними обставинами.
Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 356, 359 КАС України, Суд 
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07.11.2019 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28.04.2020 у справі №607/4263/17 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.
Судді Верховного Суду:                                                        С. М. Чиркін
                                                                                      В. М. Бевзенко
                                                                                                 А. А. Єзеров