ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 березня 2021 року
м. Харків
справа № 645/8812/13-ц
провадження №22ц/818/506/21
Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого – судді Тичкової О.Ю.
суддів – Пилипчук Н.П., Яцини В.Б.,
за участю секретаря судового засідання – Супрун Я.С.,
учасники справи:
заявник – Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест»,
позивач (стягувач) – Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк “Надра”»,
відповідачі (боржники) – ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Фурманова Євгена Вікторовича, який діє в інтересах  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 ,на ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 08 вересня 2020 року, в складі судді Горпинич О.В.,
УСТАНОВИВ:
У липні 2020 року директор Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія “Гефест”» (далі – ТОВ «ФК “Гефест”») звернувся до суду із заявою, якою просив: замінити стягувача Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк “Надра”» (далі – ПАТ «КБ “Надра”») на його правонаступника – ТОВ «ФК “Гефест”» у виконавчих листах №645/8812/13-ц, що видані Фрунзенським районним судом м. Харкова відносно ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .
Заява мотивована тим, що рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 03.06.2014 у справі №654/8812/13-ц, з урахуванням змін, внесених рішенням Апеляційного суду Харківської області від 17.09.2014, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ “Надра”» заборгованість за кредитним договором №6/4/33/2008/840-К/65 від 11.02.2008 в сумі 76650,97 доларів США, 50376,96 грн., 7680,75 грн. штрафу, а також судовий збір у розмірі 1827 грн. з кожного. Виконавчий лист по даній справі на виконанні не перебуває. 20.09.2019 між ПАТ «КБ “Надра”» та ТОВ «ФК “Гефест”» укладено Договір про відступлення прав вимоги №GL3N24068, згідно умов якого ПАТ «КБ “Надра”» передав у власність ТОВ «ФК “Гефест”» права вимоги, зокрема, за кредитним договором №№6/4/33/2008/840-К/65 від 11.02.2008.
Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 08 вересня 2020 року замінено сторону виконавчого провадження з ПАТ «КБ “Надра”» на ТОВ «ФК “Гефест”» по цивільній справі №645/8812/13-ц за позовом ПАТ «КБ “Надра”» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №6/4/2008/840-К/65 від 11.02.2008 у зв`язку з переходом до ТОВ «ФК “Гефест”» прав кредитора відповідно до договору факторингу №GL3N24068 від 20.09.2019.
Ухвала суду мотивована тим, що згідно Договору про відступлення прав вимоги №GL3N24068 від 20.09.2019 ТОВ «ФК “Гефест”» є правонаступником ПАТ «КБ “Надра”» у праві вимоги по кредитному договору №6/4/33/2008/840-К/65 від 11.02.2008 до боржників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Не погоджуючись з ухвалою суду адвокат Фурманов Є.В., який діє в інтересах  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати, постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не враховано, що в позовному проваджені немає такого учасника як стягувач; ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28.12.2015, яка набрала законної сили до укладення договору про відступлення прав вимоги, відмовлено в задоволенні заяви ПАТ «КБ “Надра”» про поновлення строків на пред`явлення указаних виконавчих листів до виконання. Апелянт вважає, що укладення договору про відступлення прав вимоги є способом уникнення пропущення строків пред`явлення для виконання виконавчих документів, в зв`язку з чим заява задоволенню не підлягає. Враховуючи наявність по справі рішень районного і апеляційного судів, які набрали законної сили, замінити будь-якого учасника цивільної справи уже неможливо. У наданому заявником Реєстрі боржників не зазначено номер і дату кредитного договору стосовно ОСОБА_2 . На даний час невідомо, в якій частині погашена заборгованість ОСОБА_1 і за яким договором передано право відступлення вимоги стосовно ОСОБА_2 .
Крім того, в матеріалах справи відсутні підтвердження належного повідомлення боржників про переуступку права вимоги за кредитним договором, що свідчить про недотримання процедури відступлення права вимоги. Також не надано доказів оплати заявником ПАТ «КБ “Надра”» коштів в рахунок набуття права вимоги, а отже воно не є доведеним. Також не надано доказів на виконання умови договору відступлення про підписання реєстру боржників, що також вказує на недоведеність факту набуття заявником права вимоги до боржників. Заявником не підтверджено належними доказами своє матеріальне правонаступництво.
Представник ТОВ «ФК “Гефест”» надав відзив на апеляційну скаргу, яким просить залишити її без задоволення, а ухвалу суду – без змін, посилаючись на те, що закінчення строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання не є підставою для відмови в заміні сторони виконавчого провадження. Самостійного кредитного договору, укладеного з ОСОБА_2 , який був би відступлений заявнику, немає. Проте, для забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 по кредитному договору №6/4/33/2008/840-К/65 від 11.02.2008, з ОСОБА_2 укладено договір поруки №6/4/33/2008/840-П/66 від 11.02.2008, за яким заявник отримав право вимоги та відповідно до якого заборгованість за указаним кредитним договором стягнено солідарно з ОСОБА_2 Фрунзенським районним судом м. Харкова у справі №645/8812/13-ц. Порука не може існувати без основного зобов`язання, тому ТОВ «ФК “Гефест”» не вважає обов`язковим під час заміни стягувача надання інформації про забезпечувальний договір до основного зобов`язання як доказу. Проте, для остаточного підтвердження існування права вимоги до ОСОБА_2 у заявника, надає витяг з Додатку №1 до договору відступлення права вимоги.
Вказує, що у разі неповідомлення боржника про переуступку права вимоги, боржник може виконувати обов`язок старому кредиторові, проте це не є підставою для відмови у заміні стягувача або визнання договору відступлення недійсним.
Щодо ненадання доказів оплати коштів за договором відступлення вказує, що у суду першої інстанції не було сумніву у чинності вказаного договору, заява про заміну стягувача без руху залишена не була, тож заявник не вважав за необхідне надавати інформацію про оплату за цим договором. Однак, для остаточного підтвердження його чинності надає копію платіжного доручення про оплату ціни вказаного договору.
Щодо відсутності доведення факту набуття права вимоги до боржників представник ТОВ «ФК “Гефест”» вказує, що до заяви про заміну стягувача був доданий належним чином засвідчений витяг з попереднього реєстру боржників до договору відступлення. Подання повного реєстру неможливо, оскільки дані, що містяться в ньому щодо інших боржників, є банківською таємницею. Для підтвердження достовірності наданого витягу надає копію підписаного ПАТ «КБ “Надра”» та ТОВ «ФК “Гефест”» реєстру боржників з даними про відступлення права вимоги до ОСОБА_1 на підставі кредитного договору та ОСОБА_2 на підставі договору поруки.
Представником боржників подано клопотання про залишення без розгляду відзиву на апеляційну скаргу та не приймання до розгляду долучених до нього додатків в зв`язку з пропущенням строків, визначених судом для надання відзиву.
Представник ТОВ «ФК “Гефест”» подав пояснення щодо апеляційної скарги, аналогічні поданому раніше відзиву. Просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду – без змін.
4 березня 2021 року на електронну адресу Харківського апеляційного суду надійшло клопотання ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , у якому представник просить відкласти розгляд справи, призначений на 4 березня 2021 року, у зв`язку з тим, що він має ознаки захворювання COVID-19. 
Судова колегія не вбачає підстав для відкладення розгляду справи з огляду на таке.
17 липня 2020 року набрав чинності Закон України від 18 червня 2020 року № 731 - ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)».
Згідно з указаним Законом пункт 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2017 р., № 48, ст. 436) викладено в такій редакції:
"3. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.
Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином".
Процесуальні строки, продовжені пунктом 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 540 - IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20 - денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.
У клопотанні від 04.03.21 ОСОБА_3 не надав доказів захворювання на COVID.
При цьому судова колегія враховує, що карантин продовжено до 31 березня 2021 року, але будь-яких нормативних актів, які надають суду право протягом дії карантину не розглядати справи, не існує.
Частина четверта ст. 212 ЦПК України установила, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), учасники справи можуть брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Підтвердження особи учасника справи здійснюється із застосуванням електронного підпису, а якщо особа не має такого підпису, то у порядку, визначеному Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» або Державною судовою адміністрацією України. ОСОБА_3 не був позбавлений можливості заявити клопотання та приймати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, проте зазначеним правом не скористався.
Тому колегія суддів ухвалила відмовити ОСОБА_3 у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи.
Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, поданих учасниками клопотань та пояснень, вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, ухвалу суду – без змін.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.367 ЦПК України).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Ухвала суду першої інстанції, з висновком якої погоджується судова колегія, мотивована тим, що ТОВ «ФК “Гефест”» набуло статусу нового кредитора за кредитним договором, а тому наявні усі підстави для заміни сторони виконавчого провадження.
Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 03 червня 2014 року позов ПАТ «КБ „Надра”» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ „Надра”» заборгованість за кредитним договором №6/4/33/2008/840-К/65 від 11.02.2008 в сумі 76650,97 доларів США, 50376,96 грн., а також судовий збір у сумі 1827 грн. з кожного. В іншій частині позовних вимог відмовлено (а.с. 132-137).
Рішенням встановлено, що з метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором №6/4/33/2008/840-К/65 від 11.02.2008, укладеного між ПАТ «КБ “Надра”» і ОСОБА_1 , ПАТ «КБ “Надра”» було укладено договір поруки №6/4/33/2008/840-П/66 від 11.02.2008 з ОСОБА_2 , згідно умов якого та чинного законодавства України ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідають перед банком за належне виконання кредитного договору як солідарні боржники.
Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 17 вересня 2014 року задоволено апеляційну скаргу ПАТ «КБ “Надра”». Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 03 червня 2014 року змінено. Додатково стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ “Надра”» 7680,75 грн. штрафу за договором кредиту (а.с. 163-165).
Рішення набуло чинності 17.09.2014.
Згідно частини 4 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
20.09.2019 ПАТ «КБ "Надра"» та ТОВ «ФК "Гефест"» уклали договір про відступлення права вимоги №GL3N24068, відповідно до якого ПАТ «КБ "Надра"» (Первісний кредитор, Банк) відступило, а ТОВ «ФК "Гефест"» (Новий кредитор) набуло право грошової вимоги відносно боржників, в тому числі за договором кредиту №6/4/33/2008/840-К/65 від 11.02.2008.
Згідно пункту 2 указаного договору новий кредитор в день укладення цього договору набуває усі права кредитора за основними договорами, включаючи: право вимагати належного виконання боржниками зобов`язань за основними договорами, сплати боржниками грошових коштів, процентів, штрафних санкцій у розмірах, вказаних в додатку №1 до цього договору, передачі предметів забезпечення в рахунок виконання зобов`язань тощо. Розмір прав вимоги, які переходять до нового кредитора, вказаний у додатку № 1 до цього договору. Права кредитора за основними договорами переходять до нового кредитора у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги за виключенням права на здійснення договірного списання коштів з рахунку/рахунків боржників, що надані банку відповідно до умов основних договорів (а.с. 215-217).
Згідно з пунктом 4 цього договору за відступлення прав вимоги за основними договорами відповідно до цього договору новий кредитор сплатив банку грошові кошти у сумі 10036465,13 грн.
Пунктом 5 вказаного договору зазначено, що на момент укладення вказаного договору новий кредитор отримав від банку всі наявні у банку документи, що підтверджують права вимоги до боржників, про що було укладено акт приймання-передачі документації.
З витягу з реєстру боржників, додатку №1 до договору про відступлення прав вимоги GL3N24068 від 20.09.2019 вбачається, що банк відступив право вимоги, зокрема, і до кредитного договору №6/4/33/2008/840-К/65 від 11.02.2008 (а.с. 214).
Зі списку №10033 згрупованих поштових відправлень листів рекомендованих вбачається, що ТОВ «ФК “Гефест”» на виконання пункту 3 договору про відступлення права вимоги від 20.09.2019 направив на адреси ОСОБА_1 , ОСОБА_2 повідомлення про відступлення права вимоги (а.с. 220).
Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України №5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі №1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.
Згідно частин 1, 2, 5 статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на корись чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення. У разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
Згідно частини 1 статті 55 ЦПК України, у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.
Під процесуальним правонаступництвом у виконавчому провадженні слід розуміти заміну однієї зі сторін (стягувача або боржника) з переходом прав та обов`язків від правопопередників до іншої особи (правонаступника), що раніше не брали участі у виконавчому провадженні.
Підставами правонаступництва є смерть громадянина, що був стороною виконавчого провадження, оголошення його померлим, реорганізація юридичної особи, відступлення права вимоги, переведення боргу (глава 47 ЦК України).
Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Статтею 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.
Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.
За змістом статей 512 ЦК України, 442 ЦПК України, 15 Закону України «Про виконавче провадження», у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.
Виходячи з системного аналізу наведених норм заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі, бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.
Вищевикладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 20 листопада 2013 року №6-122цс13, а також у постановах Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі №711/10368/2012 (провадження №61-11549св19), від 27 листопада 2019 року у справі №496/2685/13-ц (провадження №61-29966св18).
Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, внаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.
Таким чином, заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу.
Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.
За таких обставин, звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача відповідає вимогам чинного законодавства.
Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду. При цьому, реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, оскільки новий кредитор, без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні, не має права звернутись до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду, позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження».
Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі №643/4902/14-ц (провадження №61-26197св18), від 31 жовтня 2018 року у справі №201/8548/16-ц (провадження №61-16059св18), від 15 серпня 2018 року у справі №190/2119/14-ц (провадження №61-20171св18) та від 15 травня 2019 року у справі №370/2464/17 (провадження №61-39193св18), від 06 серпня 2020 року у справі №2029/2-2180/11 (провадження №61-4475св20), від 03 листопада 2020 року у справі №436/7574/12 (провадження №61-4667св20).
У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 17 січня 2020 року в справі №916/2286/16 вказано, що вирішуючи питання про наявність підстав для заміни учасника справи (сторони виконавчого провадження) правонаступником за відсутності обставин, що свідчать про нікчемність договору, на підставі якого подано заяву про заміну учасника правовідносин, а також відомостей щодо оспорювання або визнання недійсним цього договору у встановленому порядку, суд має виходити з принципу правомірності цього правочину, дослідивши та надавши оцінку достатності та достовірності наданих в обґрунтування заяви про заміну сторони доказів для здійснення відповідної заміни.
Матеріали справи свідчать, що 20 вересня 2019 року між ПАТ «КБ “Надра”» та ТОВ «ФК “Гефест”» укладено договір про відступлення прав вимоги, зокрема, і за кредитним договором №6/4/33/2008/840-К/65 від 11.02.2008.
З викладених підстав доводи апеляційної скарги щодо відмови ПАТ «КБ “Надра”» в поновленні строку пред`явлення виконавчого листа до виконання не є підставою для відмови у задоволені заяви про заміну сторони виконавчого провадження.
Доводи апеляційної скарги щодо не надання заявником доказів набуття прав кредитора також не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки право вимоги за кредитним договором №6/4/33/2008/840-К/65 від 11.02.2008 та договором поруки №6/4/33/2008/840-П/66 від 11.02.2008 перейшло до заявника на підставі договору про відступлення прав вимоги №GL3N24068 від 20.09.2019.
У статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.
Враховуючи, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не спростовано презумпцію правомірності договору, всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.
В установленому законом порядку договір про відступлення прав вимоги №GL3N24068 від 20.09.2019 недійним не визнаний та презумпція правомірності його не спростована.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, з яким погоджується колегія суддів, про наявність підстав для заміни стягувача.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Оскільки рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відповідно до статті 375 ЦПК України цеє підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду – без змін.
Згідно вимог статті 141 ЦПК України, враховуючи, що апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.
Керуючись статтями 141, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу адвоката Фурманова Євгена Вікторовича, який діє в інтересах  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , залишити без задоволення.
Ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 08 вересня 2020 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 15 березня 2021 року.

Головуючий                                                                         О.Ю. Тичкова

Судді                                                                                 Н.П. Пилипчук

В.Б. Яцина