ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"24" лютого 2021 р.           Справа № 910/8218/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Кропивної Л.В.
суддів:            Дідиченко  М.А. 
          Руденко  М.А. 
 
секретар судового засідання Ярмоленко С.М.
за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання,  
розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Маресто Україна"
на рішення господарського суду міста Києва від 24.09.2020 р. (повний текст складено 20.11.2020 р.)
у справі № 910/8218/20 (суддя - Селівон А.М.)
за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Маресто Україна"
до Міністерства оборони України 
про стягнення 383 594,40 грн.,-
В  С  Т  А  Н  О  В  И  В:
Товариство з обмеженою відповідальністю "Маресто Україна" (далі - ТОВ "Маресто Україна") звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства оборони України про стягнення 383 594,40 грн., з яких: 380 550,00 грн. забезпечення виконання договору та 3 044,40 грн. інфляційних втрат.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на порушення відповідачем зобов`язання щодо своєчасного повернення суми забезпечення виконання зобов`язань за договором № 286/2/19/48 від 13.05.2019 р. в розмірі 380 550,00 грн.
Рішенням господарського суду міста Києва від 24.09.2020 р. у справі № 910/8218/20 у задоволенні позову відмовлено.
Мотивуючи рішення судом першої інстанції встановлено, що позивачем як постачальником не виконано умов договору № 286/2/19/48 від 13.05.2019 р. в частині своєчасної поставки відповідачу продукції, у зв`язку з чим відсутні законні підстави для повернення суми забезпечення виконання договору та стягнення інфляційних втрат за прострочення грошового зобов`язання.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ТОВ "Маресто Україна" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.
Наводячи підстави скасування оскаржуваного рішення, апелянт посилався на неврахування судом першої інстанції висновків Верховного Суду у справах щодо застосування норм матеріального права у правовідносинах, у яких виник спір, а саме: трактування поняття "невиконання зобов`язання" та "неналежного виконання зобов`язання". На переконання позивача, ним виконані у повному обсязі зобов`язання з поставки товару, тож сплачена ним сума забезпечення підлягає поверненню відповідачем у момент виконання. За неналежне виконання зобов`язання щодо несвоєчасної поставки товару сторони передбачили відповідальність у вигляді штрафних санкцій, тож відповідач не вправі утримувати суму забезпечення, якщо за прострочення поставки постачальник сплатив штрафні санкції.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.01.2021 р., у складі колегії суддів: Кропивна Л.В. (головуючий), Андрієнко В.В., Поляк О.І., відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду на 17.02.2021 р.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.02.2021 р., у складі колегії суддів: Кропивна Л.В. (головуючий), Руденко М.А., Поляк О.І., оголошено перерву до 24.02.2021 р.
19.02.2021 р. до Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшло клопотання про долучення доказів сплати штрафних санкцій.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.02.2021 р., у зв`язку з перебуванням судді Поляк О.І. на лікарняному, сформовано новий склад колегії суддів: Кропивна Л.В. (головуючий), Руденко М.А., Дідиченко М.А.
У судовому засіданні, що відбулось 24.02.2021 р., позивач вказував на обґрунтованість доводів апеляційної скарги, просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та задовольнити позовні вимоги. Відповідач заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив оскаржуване рішення залишити без змін та скасування.
Вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази долучені до матеріалів справи, заслухавши пояснення сторін, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Місцевим господарським судом вірно встановлено, та матеріалами справи підтверджується, що 13.05.2019 р. між Міністерством оборони України (замовник) та ТОВ "Маресто Україна" (постачальник) укладено договір про постачання товарів для державних потреб матеріально-технічних засобів продовольчої служби (за кошти Державного бюджету України) № 286/2/19/48 (далі - договір), за умовами якого постачальник зобов`язався у 2019 році поставити замовнику обладнання для закладів громадського харчування (39310000-8) лінія самообслуговування): лот 3 обладнання для їдалень (39312200-4) лінія самообслуговування на 500 чол. (далі - товар), зазначений у специфікації, а замовник забезпечити приймання та оплату товару в кількості та у строки.
За умовами пункту 1.2 договору ціна, кількість та строки постачання товару визначаються специфікацією, відповідно до якої обладнання для їдалень (39312200-4) лінія самообслуговування на 500 чол. у загальній кількості 43 штуки з терміном поставки - протягом 135 календарних днів з дати укладення договору (до 24.09.2019 р. включно). Ціна договору складає 7 611 000,00 грн. з ПДВ та включає доставку.
Додатковою угодою № 3 від 23.03.2020 р. до договору сторони доповнили п. 1.2 договору: "специфікація на 2019 рік - залишається без змін. Ціна кількість та строки постачання товару у 2020 році визначаються специфікацією, а саме: товар - обладнання для їдалень (39312200-4) - лінія самообслуговування на 500 чол. вартістю 1 318 056,00 грн. з ПДВ у загальній кількості 8 штук підлягає поставці до 30.03.2020 р. включно. Ціна товару включає доставку", а пункт 3.1 договору викладено в новій редакції: "ціна цього договору становить 8 929 056,00 грн. з ПДВ: в 2019 році: 7 611 000,00 грн., у томі числі ПДВ - 126 500,00 грн. (за загальним фондом); в 2020 році: 1 318 056,00 грн. у тому числі ПДВ - 219 676,00 грн. (за загальним фондом).
Згідно пункту 2.4 договору приймання товару за кількістю та якістю оформлюється актом приймання-передачі (додаток № 22 до наказу Міністерства оборони України № 440 від 17.08.2017 р.), який складає одержувач замовника на кожну партію товару після закінчення приймання товару в трьох примірниках: перший примірник - замовнику, другий - одержувачу замовника, третій - постачальнику. Належним чином оформлені документи: акт приймання-передачі, видаткова накладна постачальника та повідомлення-підтвердження відповідно до наказу Міністра оборони України № 757 від 31.12.2016 р. є підтвердженням приймання товару.
У відповідності до пункту 4.1 договору розрахунки за фактично поставлений товар проводяться протягом 30 календарних днів (за умов надходження бюджетних коштів на рахунок Міністерства оборони України за даним кодом видатків) з дати надання постачальником замовнику належним чином оформленого рахунка-фактури на відвантажений товар, підписаного керівником та головним бухгалтером підприємства (якщо посада головного бухгалтера не передбачена штатним розписом, то про це зазначається у рахунку-фактурі), але не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення поточного бюджетного року.
Згідно пунктами 5.1-5.3 договору товар постачається на умовах DDP - склад замовника відповідно до Міжнародних правил по тлумаченню торговельних термінів "Інкотермс" у редакції 2010 року згідно з положеннями договору, встановленими нормами відвантаження у тарі та упаковці, яка забезпечує її збереження під час транспортування, вантажно-розвантажувальних робіт і зберігання в межах термінів, установлених діючими стандартами тощо. Терміни постачання обладнання визначено у рознарядці Міністерства оборони України (додаток № 13.1.1 до договору). Місцем поставки товару є військові частини Міністерства оборони України, що зазначені у рознарядці Міністерства оборони України, яка є невід`ємною частиною цього договору, згідно з розрахунком поставки та обов`язковим дотриманням передбачених нею вимог до асортименту, кількості, одержувачів замовника та черговості відвантажень. Постачальнику надається право, за попередньою письмовою згодою замовника, на дострокове постачання товару в обсягах, передбачених договором. Постачання товару одержувачу замовника постачальник зобов`язаний провести з обов`язковим виконанням передбачених вимог щодо асортименту, кількості, якості, черговості поставок у кожній окремо відвантаженій партії. Витрати щодо перевезення товару до місця приймання одержувачем замовника несе постачальник. Розвантаження товару в місці приймання здійснюється одержувачем замовника. Датою поставки товару вважається дата надходження товару до одержувача замовника, яка вказана в акті приймання-передачі.
Рознарядкою Міністерства оборони України за специфікацією (додаток № 13.1.1 до договору) місцем постачання товару є в/ч А2678 за адресою: 79025, м. Львів, вул. Левандівська, 5, термін постачання - 135 календарних днів з дати укладення договору (в термін до 24.09.2019 р. включно).
Згідно додаткової угоди № 2 від 26.12.2019 р. до договору сторони виклали абз. 1 п. 11.1 договору в наступній редакції: "договір набирає чинності з дати підписання його сторонами і діє до 31.03.2020 р., а в частині проведення розрахунків - до повного їх завершення. Після закінчення терміну дії договору звіряння взаєморозрахунків здійснюється на підставі підписаних обома сторонами актів звіряння".
Постачальником поставлено замовнику товар на загальну суму 7 611 000,00 грн. у 2019 році та 1 318 056,00 грн. у 2020 році, що підтверджується видатковими накладними та актами приймання-передачі, а саме: № 387 від 12.11.2019 р. (видаткова накладна № 9635 від 11.11.2019 р.) на суму 885 000,00 грн.; № 388 від 12.11.2019 р. (видаткова накладна № 9636 від 11.11.2019 р.) на суму 885 000,00 грн.; № 389 від 12.11.2019 р. (видаткова накладна № 9637 від 11.11.2019 р.) на суму 885 000,00 грн.; № 397 від 14.11.2019 р. (видаткова накладна № 9510 від 12.11.2019 р.) на суму 885 000,00 грн.; № 398 від 14.11.2019 р. (видаткова накладна № 9675 від 12.11.2019 р.) на суму 885 000,00 грн.; № 399 від 14.11.2019 р. (видаткова накладна № 9677 від 12.11.2019 р.) на суму 354 000,00 грн.; № 400 від 14.11.2019 р. (видаткова накладна № 9732 від 13.11.2019 р.); № 401 від 14.11.2019 р. (видаткова накладна № 9733 від 13.11.2019 р.) на суму 885 000,00 грн.; №402 від 14.11.2019 р. (видаткова накладна № 9734 від 13.11.2019 р.) на суму 1 062 000,00 грн.; № 46 від 24.03.2020 р. (видаткова накладна № 2201 від 23.03.2020 р.) на суму 823 785,00 грн.; № 47 від 24.03.2020 р. (видаткова накладна № 2202 від 23.03.2020 р.) на суму 494 271,00 грн.
Згідно з умовами пункту 12.3 договору постачальник забезпечив виконання своїх зобов`язань за договором у розмірі 5 % ціни договору, що складає 380 550,00 грн.
Статтею 199 Господарського кодексу України (далі - ГК України) установлено  , що  забезпечення виконання господарських зобов`язань, а саме згідно частини 1 вказаної статті виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав і відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими ГК України та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов`язань, які звичайно застосовуються в господарському (діловому) обігу. 
Позивачем внесено на рахунок покупця 380 550,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 4701 від 07.05.2019 р.
Вирішуючи питання щодо правової природи передбаченого договором забезпечення, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що грошові кошти у розмірі 5 % від ціни договору є заздалегідь оціненими збитками, що допускається англосаксонським правом та міжнародною торгівельною практикою.
З матеріалів справи випливає, що за умовами договору кінцевим терміном поставки товару у 2019 році є 24.09.2019 р. включно, а у 2020 році - 30.03.2020 р. включно, тож позивач зобов`язаний був поставити товар у 2019 році у кількості 43 штуки вартістю 7 611 000,00 грн. у строк до 24.09.2019 р. (включно), а у 2020 році у кількості 8 штук вартістю 1 318 056,00 грн. у строк до 30.03.2020 р. (включно), однак поставка товару за договором у 2019 році здійснена позивачем із простроченням від 48 до 50 діб. 
Виконавши умови договору з прострочкою виконання, постачальник звернувся до замовника з листами № 94/12-19 від 27.12.2019 р., № 175/4-20 від 21.04.2020 р. про повернення суми забезпечення у розмірі 380 550,00 грн.
Відповідач письмово повідомив причини відмови у поверненні забезпечення в сумі 380 550,00 грн., про що повідомив контрагента листами № 286/6/525 від 27.01.2020 р., № 286/6/3143 від 30.04.2020 р., тож на вирішення суду винесено питання, чи підлягає поверненню покупцем внесена постачальником сума забезпечення, якщо виконання з передачі товару здійснено з простроченням.
Зі змісту пунктів 12.4, 12.5, 12.6 договору випливає, що підставою для повернення забезпечення виконання договору є виконання постачальником всіх умов договору у повному обсязі стосовно асортименту, якості, кількості та строків і виключно за цінами згідно положень цього договору. Замовник не повертає забезпечення виконання договору у разі, якщо постачальник не виконав умови договору стосовно якості, кількості та строків. Замовник залишає за собою право повернення забезпечення виконання договору у разі порушення термінів (строків) постачання товару за умови належного обґрунтування порушення з технічних причин.
Нормами статті 193 ГК України, ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином. 
За змістом ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 
Статтею 599 ЦК України установлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Під виконанням зобов`язання розуміється вчинення боржником та кредитором взаємних дій, спрямованих на виконання прав та обов`язків, що є змістом зобов`язання. 
Невиконання зобов`язання має місце тоді, коли сторони взагалі не вчиняють дій, які складають зміст зобов`язання, а неналежним виконанням є виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. 
Згідно з ст. 26 Закону України "Про публічні закупівлі" замовник повертає забезпечення виконання договору про закупівлю після виконання учасником-переможцем договору, а також у разі визнання судом результатів процедури закупівлі або договору про закупівлю недійсними та у випадках, передбачених статтею 37 цього Закону, а також згідно з умовами, зазначеними в договорі, але не пізніше ніж протягом п`яти банківських днів з дня настання зазначених обставин. 
У  постановах Верховного Суду від 14.01.2019 р. у справі № 910/3777/18 та від 20.06.2019 р. у справі № 910/6433/18 зроблено висновок, що порушення постачальником строку поставки товару не впливає на обов`язок покупця повернути забезпечення договору, оскільки за умовами договору, забезпечення не повертається саме у випадку невиконання, а не неналежного виконання  умов договору. 
Частиною 4 статті 236 ГПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно з приписами п. 3 ч. 1 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.
Матеріали справи не містять доказів повернення позивачу забезпечення виконання договору у розмірі 380 550,00 грн. та відповідачем не додано до матеріалів справи.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що вимоги позивача про примусове стягнення з відповідача 380 550,00 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі.
Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача інфляційних втрат в розмірі 3 044,40 грн. за час прострочення - за квітень 2020 року.
У відповідності до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Перевіривши здійснені розрахунки, апеляційний господарський суд встановив, що нараховані позивачем 3 044,40 грн. інфляційних втрат за квітень 2020 року, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Відповідно частини 1 статті 277 ГПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції є невідповідність висновків, викладених у рішенні обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права. 
Тож, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржене апелянтом рішення господарського суду у даній справі - скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позову. 
Що стосується розподілу судових витрат, понесених сторонами у зв`язку із розглядом справи в суді першої та апеляційної інстанції.
Частинами 1, 3 статті 123 ГПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з частиною 2 статті 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Частинами 3-6   статті 126 ГПК України   встановлено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Доказів неспівмірності розміру відшкодування із складністю справи та наданими послугами відповідачем до матеріалів справи не надано.
Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 4 статті 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, - яка вказує на неспівмірність витрат, - доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015 р., пунктах 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009 р.,  пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006 р., пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 р., заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 р. вказано, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). 
Позивач на доведення витрат на правничу допомогу у розмірі 25  000,00 грн. надав суду першої інстанції наступні документи: 
- договір про надання правничої допомоги № 2308/19-1 від 23.08.2019 р., укладений з адвокатським бюро;
- додаток № 7 до договору, за яким адвокатське бюро надає послуги з правової інформації, консультацій, складання процесуальних документів та представництво інтересів в суді; розмір гонорару складає 25  000,00 грн., а саме: правовий аналіз документів, пошук судової практики - 7 000,00 грн.; складання та подача позовної заяви до суду та інших заяв - 10  000,00 грн.; участь у судових засідання в суді першої інстанції - 8   000,00 грн.
- платіжне доручення № 242 від 02.06.2020 р. на суму 25   000,00 грн.;
- свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю КС № 7965/10 від 18.07.2019 р.;
- ордер КС № 674420 від 25.05.2020 р.
Позивач також просив покласти на відповідача понесені витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у сумі 13  000,00 грн., на доведення чого ним надано:
- додаток № 8 до договору, за яким адвокатське бюро надає послуги з правової інформації, консультацій, складання процесуальних документів та представництво інтересів в апеляційному суді; розмір гонорару складає 13   000,00 грн., а саме: консультація щодо перспектив пов`язаних з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, складання та подача апеляційної скарги до суду - 8 000,00 грн.; участь у судових засідання - 5   000,00 грн.
- рахунок фактуру № 07-1/ГС від 07.12.2020 р. на суму 13   000,00 грн.;
- ордер КС № 674425 від 11.12.2020 р.;
- платіжне доручення № 2508 від 10.12.2020 р.;
- виписку по рахунку за 10.12.2020 р.;
- акт приймання-передавання наданих послуг № 3 до договору. 
Відповідачем не заперечений розмір понесених позивачем витрат із розглядом даної справи, а отже заявлені витрати на відшкодування адвокатських послуг у суді першої та апеляційної інстанції є доведеними належними доказами і підлягають стягненню на користь позивача у повному обсязі.
В силу статті 129 ГПК України судові витрати понесені позивачем, у зв`язку із задоволенням апеляційної скарги та позову покладаються на відповідача у справі.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 277, 281-284 ГПК України суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Маресто Україна" на рішення господарського суду міста Києва від 24.09.2020 р. у справі № 910/8218/20 задовольнити.
Рішення господарського суду міста Києва від 24.09.2020 р. у справі № 910/8218/20 скасувати та прийняти нове рішення. 
Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "Маресто Україна" задовольнити.
Стягнути з Міністерства оборони України (03168, м. Київ, проспект Повітрофлотський, буд 6; ЄДРПОУ 00034022) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Маресто Україна" (03037, м. Київ, проспект Лобановського Валерія, буд. 56; ЄДРПОУ 41189553) 380 550,00 грн. сума забезпечення виконання договору, 3 044,40 грн. інфляційних втрат, 5   753,92 грн. судового збору за подання позову, 25   000,00 грн. витрат на правничу допомогу понесених в суді першої інстанції, 8   630,88 грн. судового збору за подання апеляційної скарги, 13   000,00 грн. витрат на правничу допомогу понесених в суді апеляційної інстанції.
Матеріали справи № 910/8218/20 повернути до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені ГПК України.
Повний текст постанови складено 03.03.2021 р. 

Головуючий суддя                                                            Л.В. Кропивна 

Судді                                                                                М.А. Дідиченко

                                                                                М.А. Руденко