Справа № 127/28918/20 
Провадження № 33/801/76/2021
Категорія: 307 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Курбатова І. Л.
Доповідач: Панасюк О. С.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 січня 2021 року                                                                               м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі судді Панасюка О. С., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Вінницького міського суду Вінницької області від 22 грудня 2020 року про його притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, –

в с т а н о в и в:

Постановою судді Вінницького міського суду Вінницької області від 22 грудня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн 00 к., за те, що 19 листопада 2020 року о 03 год 00 хв в АДРЕСА_1 він виражався нецензурною лайкою в адресу своєї дружини ОСОБА_2 , чим вчинив домашнє насильство, яке полягає у вчиненні дії психологічного характеру, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої.
ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на цю постанову, у якій посилаючись на неправильне застосування суддею суду першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, недоведеність обставин, які суддя вважав встановленими, просив скасувати постанову судді Вінницького міського суду Вінницької області від 22 грудня 2020 року, а провадження у справі закрити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не надав правової оцінки доказам, які є у справі, не обґрунтував вид вчиненого ним домашнього насильства та не зазначив ознаки, які утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 173-2 КУпАП. Вказував, що під час складання протоколу про адміністративне правопорушення працівник поліції порушив вимоги статті 255 КУпАП, доказів, які б підтверджували його вину у вчиненні правопорушення, зокрема, пояснень свідків і понятих, відеозапису тощо не навів. Висновок про його винуватість зроблено лише з пояснень потерпілої ОСОБА_2 , які спростовуються його поясненнями. 
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до частини сьомої статті 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.
Згідно зі статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Статтею 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно зі статтею 280 КУпАП суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, у даному випадку, передбачене частиною першою статті 173-2 КУпАП, у числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП; чи є особа винною у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.
Визнаючи винним ОСОБА_1 у вчиненні цього адміністративного правопорушення суд першої інстанції врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність та виходив з того, що вина останнього є доведеною доказами, наявними в матеріалах справи.
Частиною першою статті 173-2 КпАП України передбачено відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.
Відповідно до пунктів 3, 14 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 7 грудня 2017 року (далі – Закон) домашнє насильство – діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Психологічне насильство – форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Таким чином Законом встановлено, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією частини першої статті 173-2 КУпАП, має місце тоді, коли діяння фізичного, сексуального, психологічного або економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання фізичної або психологічної шкоди.
Зокрема, психологічне насильство має місце тоді, коли словесні образи, погрози, приниження тощо викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Отже, домашнє насильство є правопорушенням із матеріальним складом, обов`язковою ознакою якого є настання відповідних суспільно-небезпечних наслідків у виді шкоди фізичному або психологічному здоров`ю потерпілого або реальної (тобто такої, що об`єктивно могла настати, але не настала через незалежні від волі кривдника обставини) можливості заподіяння такої шкоди.
Тобто, у справах про домашнє насильство доказуванню підлягає не лише факт вчинення відповідних дій (бездіяльності) особи, а й наслідки, які в результаті таких дій (бездіяльності) були заподіяні постраждалій особі.
Так, у справах про психологічне домашнє насильства обов`язково необхідно встановлювати які саме негативні наслідки для психологічного стану постраждалої особи, перелічені у пункті 14 частини першої статті 1 Закону, настали внаслідок дій кривдника.
Обопільна сварка між подружжям, в тому числі з використанням нецензурної лайки, яка до таких наслідків не призвела, не може кваліфікуватись як домашнє насильство.
За змістом протоколу про адміністративне правопорушення серії ГР № 258751 від 08 грудня 2020 року, 19 листопада 2020 року о 03 год 00 хв в АДРЕСА_1 ОСОБА_1 виражався нецензурною лайкою в адресу своєї дружини ОСОБА_2 .
Такі дії  ОСОБА_1 підтверджуються лише заявою та письмовими поясненнями  ОСОБА_2  про те, що 19 листопада 2020 року о 03 год 00 хв ОСОБА_1  вчинив з нею сварку, під час якої висловлювався нецензурно, намагався штовхнути.
ОСОБА_1 пояснював, що саме ОСОБА_2 почала підвищувати голос під час з`ясування їхніх стосунків, провокувала його на те, аби він її ударив. 
З урахуванням встановлених по справі обставин апеляційний суд вважає, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували наявність обставин, передбачених диспозицією частини першої статті 173-2 КУпАП, зокрема щодо наслідків дій  ОСОБА_1  для психологічного стану  ОСОБА_2 .
У своїй постанові суддя суду першої інстанції зазначив, що внаслідок дій  ОСОБА_1 могла бути заподіяна шкода психологічному здоров`ю ОСОБА_2 , проте дії визначені у пункті 14 частини першої статті 1 Закону (психологічне насильство) становлять склад правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП, лише за умови, що в наслідок їх вчинення така шкода настала (що може підтверджуватись відповідними медичними документами, висновком експерта). В іншому ж випадку (за відсутності таких даних) доказуванню підлягає реальність сприйняття відповідних дій кривдника постраждалою особою як таких, що посягають на їх безпеку чи безпеку третіх осіб, створюють емоційну невпевненість, нездатність захистити себе. Ці дані можливо встановити і на підставі пояснень постраждалої особи та кривдника, але вони обов`язково мають бути зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення (які саме дії, бездіяльність, висловлювання кривдника призвели до яких конкретно наслідків для постраждалої особи) і, відповідно, відображені у постанові судді.
За відсутності таких даних доведеною вину особи у вчинені домашнього насильства у формі психологічного насильства вважати не можна. 
Відповідно до частини третьої статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Отже, встановлені під час апеляційного розгляду справи обставини свідчать про відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП.
Відповідно до пункту 1 статті 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Оскільки матеріали справи не містять доказів щодо наслідків дій ОСОБА_1 для психо-емоційного стану ОСОБА_2 , як обов`язкової ознаки об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП, то постанову судді місцевого суду необхідно скасувати, а провадження у справі закрити.
Керуючись статтею 294 КУпАП апеляційний суд, –

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  задовільнити.
Постанову судді Вінницького міського суду Вінницької області від 22 грудня 2020 року про притягнення  ОСОБА_1  до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення скасувати, провадження у справі закрити.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                О. С. Панасюк