ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.02.2021 року                                                                                          м.Дніпро         Справа №  904/3888/20
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Коваль Л.А. (доповідач)                                                                                                
суддів Кузнецова В.О., Чередка А.Є.
при секретарі судового засідання Михайловій К.С. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.10.2020 (прийняте суддею Євстигнеєвою Н.М., повне судове рішення складено 26.10.2020) у справі № 904/3888/20
за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
до Державного підприємства "Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова" 
про стягнення 10 981 332,02 грн       

ВСТАНОВИВ:

1.Короткий зміст позовних вимог. 

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом, яким просить стягнути з Державного підприємства "Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова" заборгованість у розмірі 10 981 332,02 грн., з яких: основний борг у розмірі 7 811 224,54 грн.; пеня у розмірі 1 626 792,98 грн.; 3 % річних у розмірі 528 101,00 грн.; інфляційні втрати у розмірі 1 015 213,50 грн.

2.Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 20.10.2020 у справі № 904/3888/20:
- позовні вимоги задоволено частково;
- стягнуто з Державного підприємства "Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" заборгованість у розмірі 7 811 224 грн 54 коп, пеня у розмірі 813    396 грн 49 коп, 3 % річних у розмірі 264    050 грн 50 коп, інфляційні втрати у розмірі 1 015 213 грн 50коп, витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 164    719 грн 98 коп.;
- в задоволенні решти позовних вимог відмовлено;
- в задоволенні заяви Державного підприємства "Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова" про відстрочення виконання рішення строком на один рік - відмовлено.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позову, місцевий господарський суд виходив з обставин неналежного виконанням відповідачем умов договору №3306/1718-КП-4/ПТ постачання природного газу від 05 жовтня 2017 року в частині повної та своєчасної оплати за спожитий природний газ. У зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання позивачем на підставі частини 2 статті 625 ЦК України правомірно нараховані три відсотки річних за період прострочки з 28.11.2017 по 26.05.2020 у сумі 528 101,00 грн. та інфляційні збитки за період з березня 2018 року по квітень 2020 року у розмірі  1 015 213,50 грн. На підставі пункту 8.2 договору позивач правомірно нарахував пеню за порушення строків оплати за поставлений природний газ у розмірі 1 626 792,98 грн. за загальний період з 28.11.2017 по 26.05.2020. 
Судом встановлено, що розмір нарахувань (пені, 3% річних та інфляційного збільшення), які заявлені позивачем правомірно складає 40,58% суми основного боргу та є непропорційно великим. З огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд дійшов висновку про зменшення розміру пені та трьох відсотків річних на 50% від заявленої суми.
У задоволенні заяви відповідача про розстрочку виконання рішення суду строком на один рік судом відмовлено.

3.Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" подало апеляційну скаргу на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.10.2020 у справі № 904/3888/20, в якій просить оскаржуване рішення скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог у сумі 1 077 446, 99 грн  та прийняти нове рішення у цій частині про задоволення позовних вимог. 

4. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вважає зменшення 3% річних таким, що суперечить чинному законодавству. 3% річних входять до складу основної заборгованості, мають іншу правову природу ніж неустойка, законодавством не передбачено права на їх зменшення, рішення суду в цій частині прийняте з порушенням чинного законодавства. Стягнення процентів річних має компенсаційний характер, є способом захисту порушеного майнового права кредитора, виходить з принципу неприпустимості безпідставного збереження майнових коштів стороною зобов`язання.
Апелянт вважає безпідставним зменшення судом заявленої до стягнення суми пені. Відповідач не довів належними доказами свого скрутного фінансового становища. Також апелянт звертає увагу на особливості своєї діяльності, як підприємства, що забезпечує газопостачання.

5.Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.

Відповідач проти задоволення апеляційної скарги заперечує. За доводами відповідача, судом враховано, що відповідач є підприємством аерокосмічної галузі; включене до переліку 15 особливо важливих підприємств, які в будь-якому разі мають лишитися в державній власності, та до Переліку підприємств оборонно-промислового комплексу, тобто, має стратегічне значення для економіки і безпеки держави. Заборгованість підприємства по заробітній платі станом на 01.06.2020 року становить 195 628 000,00 грн. Зовнішній борг підприємства 5 378 257 000,00 грн. що підтверджується даними Балансу (Звіт про фінансовий стан) на 1 липня 2020 року. Відповідач є комерційним державним підприємством. Майно підприємства є державною власністю і закріплюється за ним на праві господарського віддання. Для здійснення господарської діяльності щодо виробництва готової продукції підприємству необхідно отримати у відповідних державних органах, ліцензії, дозволи, а також необхідно розробити та затвердити технологічну документацію. В тому числі, вказуючи на причини неналежного виконання зобов`язання, відповідачем надано: динаміка діяльності ДП "ВО ПМЗ ім. О.М. Макарова" за 2015-2020 роки: Баланс (звіт про фінансовий стан) на 01.07.2020. Звіт про фінансові результати за 1 півріччя 2020 (копія); Довідка № 121/638 від 08.10.2020: довідка від 08.10.2020: Довідка від 03.08.2020: інформація щодо виробничо-фінансової діяльності ДП "ВО ПМ3 ім. О.М. Макарова" за 2015- 2020роки від 30.09.2020.
Таким чином, судом першої інстанції прийнято рішення з урахуванням співмірності заявлених Позивачем санкцій з заявленою сумою основного боргу, з дотриманням балансу та інтересів сторін.
Окрім того, позивач внаслідок несвоєчасного розрахунку за спожитий газ частково отримує компенсацію нарахованими на підставі ст. 625 ЦК України інфляційними витратами.
Відповідач посилається на висновок Великої Палати Верховного Суду викладений у постанові 18 березня 2020 року по справі № 902/417/18.

До подання відзиву від відповідача надходило клопотання про поновлення процесуального строку на подання відзиву оскільки відповідачем не отримано копію ухвали про відкриття провадження у справі.
Враховуючи вказані доводи відповідача, колегія суддів вважає за можливе продовжити строк подання відзиву та приймає його до розгляду.

6.Рух справи в суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 30.11.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.10.2020 у справі № 904/3888/20; призначено розгляд апеляційної скарги в судове засідання на 19.01.2021 на 14:00 год.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 13.01.2021 судове засідання у справі, призначене на 19.01.2021 на 14:00 год. постановлено провести в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду із забезпеченням її проведення для представника Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" Остапенка В.М. з використанням власних технічних засобів в системі відеоконференцзв`язку "EasyCon".
В судовому засіданні 19.01.2021 оголошено перерву до 16.02.2021 о 17:00 год.
В судовому засіданні 16.02.2021 оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

7.Встановлені судом обставини справи.

5 жовтня 2017 року Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальник) та Державним підприємством "Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М.Макарова"(споживач) укладено договір № 3306/1718-КП-4/ПТ постачання природного газу, відповідно до п.1.1. якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, а споживач зобов`язується прийняти та оплатити його на умовах цього договору.
Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та   іншими суб`єктами   господарювання,  які не   є бюджетними установами/організаціями  (п. 1.2. договору).
За цим договором постачається імпортований газ, ввезений на митну територію України (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00) (п.1.3 договору).
Згідно з п. 2.1 договору постачальник передає споживачу з 01 січня 2017 року по 31 березня 2018 року (включно) газ за орієнтовним обсягом до 2186 тис.куб.м.:
у жовтні 2017 року - 66 тис.куб.м.,
у листопаді 2017 року -367 тис.куб.м.,   
у грудні 2017 року - 486 тис.куб.м.,  
у січні 2018 року - 536 тис.куб.м.,  
у лютому 2018 року - 473 тис.куб.м., 
у березні 2018 року - 258 тис.куб.м.
Право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на газ споживач несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальність, пов`язану з правом власності на газ (п. 3.1 договору).
Відповідно до п. 3.7 договору приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку природного газу.
Ціна за 1000 куб.м. газу за цим договором на дату його укладання становить 7        907,2грн, крім того податок на додану вартість - 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість - 9 488,64грн (п.5.2. договору).
Згідно з п. 6.1 договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.
Пунктом п. 6.4 договору передбачено, що у разі наявності заборгованості за минулі періоди та/або заборгованості зі сплати пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних та судового збору сторони погоджуються, що грошова сума, яка надійшла від споживача, погашає вимоги постачальника у такій черговості, незалежно від призначення платежу визначеного споживачем:
- у першу чергу відшкодовуються витрати постачальника, пов`язані з одержанням виконання;
- у другу чергу сплачуються інфляційні нарахування, відсотки річних, пені, штрафи;
- у третю чергу погашається основна сума боргу.
У разі невиконання споживачем умов пункту 6.1 цього договору, постачальник має право не здійснювати поставку газу споживачу або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання споживачем пункту 6.1. цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу (п.8.2. договору). 
У пункті 10.3 договору сторони передбачили, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюється тривалістю у 5 років.
Статтею 12 договору визначено, що договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу з 01 жовтня 2017 року до 31 березня 2018 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.
На виконання умов договору, позивач поставив, а відповідач прийняв газ на загальну суму 15 547 278,98грн, що підтверджуються актами приймання - передачі природного газу:
від 31.10.2017 за жовтень на суму 150 641,65грн,
від 30.11.2017 за листопад на суму 1 484 744,44 грн, 
від 31.12.2017 за  грудень на суму 2 546 599,15 грн, 
від 31.01.2018 за січень на суму 4 085 969,69грн,
від 28.02.2018 за лютий на суму 3 398 565,17грн,
від 31.03.2018 за березень на суму 3 880 758,88грн (а.с. 25-30).
Оплату за переданий газ Відповідач здійснив лише частково, станом на дату звернення з позовом до суду розмір основного боргу становить 7 811 224,54 грн. (докази часткової оплати містяться в матеріалах справи, а.с.32-35).
Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 10 981 332,02 грн., з яких: основний борг у розмірі 7 811 224,54 грн.; пеня у розмірі 1 626 792,98 грн.; 3 % річних у розмірі 528 101,00 грн.; інфляційні втрати у розмірі 1 015 213,50 грн.

8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Причиною звернення з апеляційною скаргою стала незгода позивача з оскаржуваним рішенням суду першої інстанції в частині зменшення розміру пені та 3% річних на 50%, зокрема у зв`язку із відсутністю у суду першої інстанції підстав для застосування до спірних правовідносин сторін ст. 233 ГК України.
В іншій частині зазначене судове рішення не оскаржується, а тому згідно з частиною першою статті 269 Господарського процесуального кодексу України в апеляційному порядку не переглядається.
У разі невиконання споживачем пункту 6.1. цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу (п.8.2. договору). 
Місцевим господарським судом правильно встановлено неналежне виконання відповідачем обов`язків за договором в частині своєчасної оплати за отриманий природний газ. Ці обставини підтверджуються матеріалами справи.
З позовної заяви вбачається, що ПАТ "НАК "Нафтогаз України" просило стягнути 1 626 792, 98 грн пені.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання); у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки (ст.ст. 610, 611 ЦК України).
Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.
Неустойкою (штрафом, пенею) згідно з приписами статті 549 ЦК України є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені, передбачений ст. 1 вищезазначеного Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
За положенням частини третьої статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Тлумачення частини третьої статті 551 ЦК України свідчить, що в ній не передбачено вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них.
Саме таку правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 15.02.2018 у справі 467/1346/15-ц.
Вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.
Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки. Господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, а також запереченням інших учасників щодо такого зменшення.
Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.
Встановивши відповідні обставини, суд вирішує питання стосовно можливості зменшення розміру заявленої до стягнення пені, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд (відповідний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 917/1068/17, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18).
Господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені. При застосуванні правил про зменшення неустойки суди не мають якогось усталеного механізму зменшення розміру неустойки, тому кожного разу потрібно оцінювати обставини та наслідки порушення зобов`язання на предмет наявності виняткових обставин на стороні боржника.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
Частиною 2 ст. 233 ГК України встановлено, що у разі якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
В даній нормі під "іншими учасниками господарських відносин" слід розуміти третіх осіб, які не беруть участь в правовідносинах між боржником та кредитором, проте, наприклад, пов`язані з кредитором договірними відносинами.
Відповідно до положень ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами, на яких має ґрунтуватися зобов`язання між сторонами, є добросовісність, розумність і справедливість.
Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.
Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.
Проаналізувавши матеріали справи, колегія суддів зазначає, що позивачем правомірно нараховано до стягнення з відповідача неустойку (пеню) за період прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання з оплати отриманого від позивача природного газу за договором у сумі 1 626 792, 98 грн пені.
Разом з тим, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що розмір нарахувань (пені, 3% річних та інфляційних втрат), які заявлені позивачем правомірно складають 3 170 107, 48 грн (пеня - 1 626 792, 98 грн + 3 % річних - 528 101, 00 грн + інфляційні втрати - 1 015 213, 50 грн), що складає 40,58% суми основного боргу та є непропорційно великим.
При цьому, господарський суд зазначає, що загальна сума нарахувань не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Цивільного кодексу України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у позивача можливості стягувати із відповідача надмірні грошові суми, як неустойку, спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. 
До того ж, порушення з боку відповідача не завдало збитків позивачу (в матеріалах справи відсутні докази зворотного).          Колегія суддів враховує, що відповідач є підприємством аерокосмічної галузі; включене до переліку 15 особливо важливих підприємств, має стратегічне значення для економіки і безпеки держави. Також, колегія суддів враховує, наявність значних заборгованостей підприємства відповідача по заробітній платі, податків та обов`язкових платежів, відсутність прибутку за результатами виробничо-господарської діяльності станом на 01.07.2020. Вказані обставини підтверджуються наданими відповідачем документами до суду першої інстанції (111-123, т. 1). 
Крім того, колегія суддів враховує, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору, позивачем нараховано 3% річних та інфляційні втрати, що також компенсує можливі негативні наслідки для кредитора.
Колегія суддів також враховує і доводи позивача щодо відсутності поважності причин тривалої неоплати боргу з боку відповідача, особливості діяльності підприємства позивача, ті обставини, що несвоєчасна оплата контрагентів перешкоджає виконанню покладних на нього обов`язків, у тому числі і перед іншими контрагентами, та погіршує фінансовий стан.
Проте, визначення розміру, на який зменшуються нараховані штрафні санкції, є суб`єктивним правом суду, і в даному випадку ним було дотримано принцип розумного балансу між інтересами сторін, враховані обставини справи та матеріальний стан як відповідача так і позивача у даній справі.
Таким чином, судом першої інстанції прийнято рішення з урахуванням співмірності заявлених позивачем санкцій з заявленою сумою основного боргу, з дотриманням балансу та інтересів сторін, та підставно зменшено розмір пені на 50%.
Враховуючи зазначене, колегія суддів апеляційного господарського суду доходить висновку, що оскаржуване рішення в частині вирішення питання щодо зменшення нарахованої позивачем до стягнення пені ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права України, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду та не можуть бути підставою для його скасування або зміни у цій частині.

Проте, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для зменшення заявлених позивачем до стягнення 3% річних на підставі ст. 625 ЦК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Сторонами у договорі не збільшувався розмір відсотків річних, порівняно з визначеним законом у ст. 625 ЦК України.
Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.
З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.
Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до     статті 625 ЦК України     є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.
Звертаючись з вимогою про стягнення процентів річних та інфляційних за час затримки розрахунку відповідно до     статті 625 ЦК України, позивач також не повинен доводити розмір дійсних майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат кредитора, пов`язаних із затримкою розрахунку, не має на меті встановлення точного їх розміру.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 викладена правова позиція, щодо права суду зменшувати розмір процентів річних нарахованих відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України. Так, у постанові зазначено, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.
Вирішуючи питання, зокрема, про зменшення судом розміру процентів річних у справі № 902/417/18, Велика Палата Верховного Суду врахувала конкретні обставини справи, які мають юридичне значення, компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві та дотримання розумного балансу між інтересами боржника та кредитора. Крім того, Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що сума неустойки, штрафу і процентів річних у справі № 902/417/18 перевищують майже в два рази суму прострочення та очевидно є неспівмірними, оскільки наслідки невиконання боржником зобов`язань вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання.
За таких обставин, керуючись принципами розумності, справедливості та пропорційності, з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, Велика Палата Верховного Суду у справі № 902/417/18 дійшла висновку щодо обмеження розміру санкцій сумами штрафу і пені, які вже присуджені до стягнення судами попередніх інстанцій, та відмовила у стягненні процентів річних з цих підстав.
Однак, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для зменшення належних до стягнення сум 3 відсотків річних з урахуванням правової позиції Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, оскільки обставини у даній справі, зокрема, розмір нарахувань, не дозволяють дійти висновку про подібність обставин у справі № 902/417/18 і про явно нерозумні чи несправедливі наслідки для боржника у цій справі внаслідок застосування відповідальності за статею 625 Цивільного кодексу України.
Значний розмір 3% річних та інфляційних втрат у даній справі виник не у зв`язку з узгодженням сторонами розміру підвищеної відповідальності порівняно з передбаченим законом, а у зв`язку з великою сумою основного боргу та тривалою його неоплатою. 
За викладеного, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності виключних обставин для зменшення нарахованих на підставі ст. 625 ЦК України 3% річних. 
У цій частині суд допустив порушення норм матеріального права, а тому рішення підлягає скасуванню в цій частині з прийняттям нового рішення про стягнення 3 % річних у розмірі 528 101, 00 грн.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За встановлених вище обставин справи апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду скасуванню в частині відмови у задоволенні 3 % річних у сумі 264 050, 50 грн з прийняттям у цій частині рішення про стягнення 3 % річних у повному обсязі у сумі 528 101, 00 грн.

10. Судові витрати.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги підлягають стягненню з відповідача на користь апелянта пропорційно задоволеним вимогам за апеляційною скаргою.
Керуючись статтями 129, 269, 275, 276, 277, 281-283 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.10.2020 у справі № 904/3888/20 задовольнити частково.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.10.2020 у справі № 904/3888/20 скасувати в частині відмови у задоволенні 3% річних у сумі 264 050, 50 грн та прийняти нове рішення у цій частині про стягнення 3% річних у повному обсязі у сумі 528 101, 00 грн.
Викласти абзац другий резолютивної частини рішення у наступній редакції:
"Стягнути з Державного підприємства "Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова" (49008, м. Дніпро, вул. Криворізька, буд.1, ідентифікаційний код 14308368) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, ідентифікаційний код 20077720) заборгованість у розмірі 7 811 224 (сім мільйонів вісімсот одинадцять тисяч двісті двадцять чотири) грн 54 коп, пеню у розмірі 813 396 (вісімсот тринадцять тисяч триста дев`яносто шість) грн 49 коп, 3 % річних у розмірі 528 101 (п`ятсот двадцять вісім тисяч сто одна) грн 00 коп, інфляційні втрати у розмірі 1 015 213 (один мільйон п`ятнадцять тисяч двісті тринадцять) грн 50 коп, витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 164 719 (сто шістдесят чотири тисячі сімсот дев`ятнадцять) грн 98 коп."
В решті рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.10.2020 у справі № 904/3888/20 залишити без змін.
Стягнути з Державного підприємства "Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова" (49008, м. Дніпро, вул. Криворізька, буд.1, ідентифікаційний код 14308368) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б.Хмельницького,6, ідентифікаційний код 20077720) судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 5 941 (п`ять тисяч дев`ятсот сорок одна) грн 14 коп.
Видачу наказів доручити Господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.
Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22.02.2021

Головуючий суддя                                                                              Л.А. Коваль

Суддя                                                                                                  В.О. Кузнецов

        Суддя                                                                                                   А.Є. Чередко