КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Апеляційне провадження:                                                        Доповідач - Ратнікова В.М.
22-ц/824/3540/2021             
                                      
                                   П О С Т А Н О В А
 
                            І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И
 
м. Київ                                                                                          Справа №757/24543/20-ц

11 лютого 2021 року Київський апеляційний суд у складі  колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді  - Ратнікової В.М.
суддів                        - Борисової О.В.    
                                   - Левенця Б.Б.
при секретарі            - Гоін В.С.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою заявника ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 19 червня 2020 року, постановлену під головуванням судді Підпалого В.В., у цивільній справі за заявою   ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Коопмаркет» середнього заробітку, -
                                              в с т а н о в и в:
 
15 червня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду м. Києва  із заявою про видачу судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Коопмаркет» на його  користь  середнього заробітку за  час затримки розрахунку.
На обґрунтування заявлених вимог зазначає,  що з 01 грудня 2014 року по 26 серпня 2016 року він працював у ТОВ «Коопмаркет» на посаді юристконсульта. За період  роботи підприємство заборгувало йому заробітну плату. 15.11.2016 року Печерським районним судом м. Києва за його заявою  було видано судовий наказ  №  757/55901/16-ц про стягнення з ТОВ "  Коопмаркет" на його користь  заборгованості по заробітній платі  в сумі  40 610,12 грн. 31.08.2018 року Печерським  районним судом м. Києва було видано судовий наказ № 757/39475/18-ц про стягнення  з ТОВ " Коопмаркет" на його користь заробітної плати за період з  28.08.2016 року по  08.08.2018 року в сумі 60 520, 75 грн. 
Зазначає, що вказані судові рішення ТОВ " Коопмаркет"  не виконані, заборгованість по заробітній платі не погашена, а тому наявні правові підстави, визначені  ст. 117 КЗпП України, для видачі судового наказу  про стягнення з ТОВ " Коопмаркет"  на  його користь середнього  заробітку за час затримки розрахунку   при звільнення за період з 09.08.2018 року по  10.06.2020 року  в сумі  53 362,34 грн.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва  від 19 червня 2020 року  ОСОБА_1 у видачі судового наказу про стягнення з ТОВ «Коопмаркет» середнього заробітку відмовлено.
Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції,  25 серпня 2020 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 19 червня 2020 року та ухвалити нове судове  рішення про  задоволення  його  заяви  в повному обсязі.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що станом на час його  звернення до суду із  заявою  про видачу  судового наказу ТОВ " Коопмаркет" не провело  з ним розрахунок по виплаті  заробітної плати, що підтверджується інформацією з реєстру виконавчих проваджень.
Зазначає що, відмовляючи  йому  у видачі судового наказу про  стягнення  середнього  заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції не   врахував вимог  ст. 117 КЗпП України , яка  визначає, що  у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільнених працівнику сум у строки, визначені в ст. 116 КЗпП, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити плацівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розмір належних звільненому працівникові сум, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті.
Вважає, що вимоги про стягнення заробітної плати та середнього заробітку є самостійними вимогами та можуть бути заявлені окремо один від одного, а отже  суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про  відмову у видачі судового наказу  з тих  підстав, що  в заяві він просив видати наказ лише про стягнення середнього заробітку та  безпідставно зазначив, що дана вимога не відповідає вимогам ст. 161 ЦПК України.
 В судове засідання  ОСОБА_1   та представник  Товариства з обмеженою відповідальністю  " Коопмаркет" не з`явились, про день та час слухання справи судом повідомлені належним чином.  ОСОБА_1 подав до суду заяву  від 09 лютого 2021 року про розгляд справи  його відсутності. Представник  товариства  причину своєї неявки суду не повідомив, а тому  колегія суддів вважає можливим розгляд справи у їх відсутності.
Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що  ОСОБА_1   працював   у Товаристві з обмеженою відповідальністю " Коопмаркет" на посаді юристконсульта з  01.12.2014 року по  26.08.2016 року. Звільнений з посади  на підставі наказу №  08/1-к від 26.08.2016 року  на підставі  п.1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін.
15.11.2016 року Печерським районним судом м.Києва за заявою ОСОБА_1   було видано судовий наказ  №  757/55901/16-ц про стягнення з ТОВ "  Коопмаркет" на  користь ОСОБА_1   заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі  в сумі  40 610,12 грн. 
31.08.2018 року Печерським  районним судом м. Києва за заявою ОСОБА_1 було видано судовий наказ № 757/39475/18-ц про стягнення  з ТОВ " Коопмаркет" на користь ОСОБА_1   заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі  за період з  28.08.2016 року по  08.08.2018 року в сумі 60 520, 75 грн. 
15 червня 2020 року заявник ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції із заявою про видачу судового наказу про стягнення  з ТОВ " Коопмаркет"  на його  користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 09.08.2018 року по 10.06.2020 року у розмірі 53 362, 34 грн.
Відмовляючи у видачі судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Коопмаркет»  на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд першої інстанції посилався  на те, що заявник звернувся до суду з вимогою, не передбаченою п. 1 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, а саме що судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати та середнього заробітку. 
Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції зроблені на підставі повного та об`єктивного дослідження наданих доказів та в повній мірі відповідають вимогам процесуального права, з наступних підстав.
 Наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.
Захист права у наказному провадженні може мати місце за наявності безспірної вимоги стягувача, що підтверджується належно оформленими письмовими документами.  
Стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні обґрунтоване тим, що, відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Вимоги, за якими може бути виданий судовий наказ, передбачені статтею 161 ЦПК, підлягають судовому захисту виключно у порядку наказного провадження.
Перелік вимог, визначених частиною першою статті 161 ЦПК, які можуть розглядатися в порядку наказного провадження, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.
Так, зокрема, відповідно до вимог  п.1 ч.1 ст. 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано якщо: заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку; 
ОСОБА_1 до заяви  про видачу судового наказу про  стягнення  з ТОВ " Коопмаркет" на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні  за період з   09.08.2018 року по  10.06.2020 року  розмірі  53 362,34 грн. не надав доказів того, що  ТОВ " Коопмаркет" нарахувало йому, але не виплатило середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні  за вказаний ним період у сумі 53 362,34 грн., а тому вказана вимога не є безспірною і суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову у  видачі  судового наказу  про стягнення  з ТОВ " Коопмаркет" на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні  за період з   09.08.2018 року по  10.06.2020 року  розмірі  53 362,34 грн.. 
Доводи  апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що станом на час його  звернення до суду із  заявою  про видачу  судового наказу ТОВ " Коопмаркет" не провело  з ним розрахунок по виплаті  заробітної плати, що підтверджується інформацією з реєстру виконавчих проваджень, а вказана обставина відповідно до вимог ст. 117 КЗпП України є підставою для  стягнення з ТОВ " Коопмаркет" на його користь  середнього заробітку за  час затримки розрахунку при звільненні, правильності висновку суду першої інстанції  не спростовують, оскільки,  за встановлених у даній справі обставин, таке право  ОСОБА_1    підлягає захисту в позовному провадженні, а не в наказному, з огляду на наступне .
    Із змісту заяви про видачу судового наказу та доданих до неї доказів вбачається, що заявником було проведено розрахунок вищевказаного розміру середнього заробітку за час затримки розрахункубез зазначення кількості  робочих днів  у кожному місяці за час затримки розрахунку за період з   09.08.2018 року по  10.06.2020 року. З наданого заявником  розрахунку не вбачається, що розмір  середньомісячної заробітної плати визначався заявником  відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого  постановою  Кабінет Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100. 
До того ж, за положеннями статті 117 КЗпП України обов`язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства. Вирішуючи справи такої категорії, суди встановлюють як факт затримки виплати належних працівнику сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, відсутність спору про їх розмір, так і наявність вини роботодавця у затримці розрахунку при звільненні.
З огляду на зазначене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову у видачі судового наказу, так як із поданої заяви не вбачається виникнення у заявника безспірного права грошової вимоги саме на ту суму середнього заробітку за час затримки розрахунку, яку він просить стягнути в наказному провадженні.
Доводи  апеляційної скарги  про те, що  вимоги про стягнення заробітної плати та середнього заробітку є самостійними вимогами та можуть бути заявлені окремо один від одного, а тому  суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про  відмову у видачі судового наказу  з тих  підстав, що  заявник  просив видати наказ лише про стягнення середнього заробітку, колегія суддів відхиляє, так як  підставою для відмови  у видачі  судового наказу   була  невідповідність  її  вимогам  п.1 ч.1 ст. 161 ЦПК України, яка  визначає, що судовий наказ  може бути видано , якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми  заробітної плати  та середнього заробітку за час затримки розрахунку . Тобто, вказані суми  повинні бути нараховані, але не виплачені  працівнику роботодавцем, тобто,  повинні бути безспірними.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів  вважає, що  ухвала Печерського районного суду міста Києва від 19 червня 2020 року постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги заявника ОСОБА_1 .
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України,-
 
                                        п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 19 червня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
 
Повний текст  судового рішення  складено 12 лютого 2021 року

 
Головуючий:                                                      Судді: