ПОСТАНОВА
Іменем України

01 березня 2021 року 
Київ
справа №819/359/16
адміністративні провадження № К/9901/6050/19, К/9901/7312/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючого судді - Мороз Л.Л.,
суддів: Бучик А.Ю., Рибачука А.І.
розглянувши у порядку письмового провадження у касаційній інстанції адміністративну справу № 816/359/16
за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Авант- Банк" Ларченко Ірини Миколаївни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, провадження по якій відкрито
за касаційними скаргами Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Авант- Банк" та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 31 травня 2016 року, ухвалену у складі головуючого судді Данилевич Н.А., та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 5 лютого 2019 року, прийняту у складі колегії суддів: головуючого судді Сеника Р.П., суддів Попка Я.С., Хобор Р.Б.,
ВСТАНОВИВ:
У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду щодо невизнання договорів відступлення права вимоги від 28 січня 2016 року укладених між ОСОБА_1 та фізичними особами-підприємцями ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , відповідно до яких первісні кредитори уступили новому кредитору право вимоги на суму 10 000 грн та 49 000 грн відповідно з нарахованими відсотками за договорами строкового банківського вкладу (депозиту) від 18 грудня 2015 року № Д-Ю/15/1040-28 і № Д-Ю/15/1040-29, укладеними між первісними кредиторами та ПАТ «Авант-Банк».
- зобов`язати Уповноважену особу Фонду подати до Фонду додаткову інформацію про ОСОБА_1 , як вкладника ПАТ «Авант-Банк», який має право на відшкодування коштів за договорами банківського вкладу (депозиту) за рахунок Фонду.
Тернопільський окружний адміністративний суд постановою від 31 травня 2016 року позов задовольнив і зобов`язав Уповноважену особу Фонду включити ОСОБА_1 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, що підлягають відшкодуванню за договорами строкового банківського вкладу (депозиту) від 18 грудня 2015 року № Д-Ю/15/1040-28 і № Д-Ю/15/1040-29; зобов`язав Фонд включити позивача до загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Авант-Банк» за рахунок Фонду.
Львівський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 14 вересня 2016 року скасував рішення суду першої інстанції та закрив провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 157 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України; у редакції, чинній на момент постановлення цієї ухвали), оскільки справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2016 року в частині закриття провадження щодо позовних вимог про зобов`язання Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Авант-Банк» подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про ОСОБА_1 , як вкладника, що має право на відшкодування коштів за договором банківського вкладу (депозиту) за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб скасовано, а справу в цій частині направлено для продовження розгляду до Львівського апеляційного адміністративного суду. Ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2016 року в частині закриття провадження у справі стосовно позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Уповноваженої особи Фонду щодо невизнання укладених позивачем договорів - змінено в мотивувальній частині, в решті судове рішення - залишено без змін.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 5 лютого 2019 року постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 31 травня 2016 року в частині позовних вимог про зобов`язання Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Авант-Банк» подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про ОСОБА_1 , як вкладника, що має право на відшкодування коштів за договором банківського вкладу (депозиту) за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - залишено без змін.
Судами встановлено, що 18 лютого 2015 року між ПАТ "Авант-Банк" та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 укладено договір строкового банківського вкладу (депозиту) №Д-Ю/15/1040-28 "Авант-Еталон" на суму 10000,0 грн (десять тисяч гривень), також 18 лютого 2015 року між ПАТ "Авант-Банк" і фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 був укладений договір строкового банківського вкладу (депозиту) №Д-Ю/15/1040-29 "Авант-Еталон" на суму 49000,0 грн (сорок дев`ять тисяч гривень).
06 жовтня 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений договір позики на суму 10000,00 грн, що підтверджується письмовою розпискою. Грошові кошти ОСОБА_2 зобов`язувався повернути до 31.12.2015.
Крім того, 06 жовтня 2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 був укладений договір позики на суму 50000,00 грн, що підтверджується письмовою розпискою. Грошові кошти ОСОБА_3 зобов`язувався повернути до 31.12.2015.
У зв`язку із неможливістю повернення коштів за вказаними договорами, між позивачем та фізичними особами-підприємцями ОСОБА_2 і ОСОБА_3 були укладені договори відступлення права вимоги від 28 січня 2016 року, відповідно до умов яких первісні кредитори уступили позивачу, новому кредитору, право вимоги на загальну суму 59000,0 грн (п`ятдесят дев`ять тисяч гривень) та нарахованими процентами за договорами строкових банківських вкладів (депозитів) від 18 грудня 2015 року №Д-Ю/15/1040-28 "Авант-Еталон" та №Д-Ю/15/1040-29 "Авант-Еталон", укладеними між первісними кредиторами та ПАТ "Авант-Банк".
За цими договорами Новий кредитор ( ОСОБА_1 ) одержує право замість Первісних кредиторів ( ОСОБА_2 і ОСОБА_3 ) вимагати від Боржника (ПАТ "Авант-Банк") сплати грошових коштів у розмірі, визначеному в п. 2.1 цього Договору, в обсязі та на умовах, що існують на момент укладення цих договорів (п. 1.2. Договору).
На підставі постанови Правління Національного банку України від 29 січня 2016 року №44 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Авант-Банк" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 29 січня 2016 року №96 про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Авант-Банк" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку.
25 лютого 2016 року Правлінням Національного банку України прийнято постанову №109 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Авант-Банк" та прийнято рішення про ліквідацію Банку.
На підставі постанови Правління Національного банку України від 25 лютого 2016 року №109 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Авант-Банк" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 26 лютого 2016 року №262 про початок процедури ліквідації ПАТ "Авант-Банк", згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ "Авант-Банк" та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ "Авант-Банк" провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Ларченко І.М. строком на 2 роки з 26 лютого 2016 року до 26 лютого 2018 року включно.
Позивач листом від 16 березня 2015 року звернувся на адресу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ "Авант-Банк" про визнання його вкладником на підставі договорів про відступлення права вимоги та просив включити його до переліку вкладників ПАТ "Авант-Банк", які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в розмірі вкладу на суму 59000,0 грн, в порядку передбаченому ч. 1 ст. 26 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Відповіді на вказаний лист позивач не отримав.
Вважаючи, що Уповноваженою особою безпідставно та необґрунтовано відмовлено у включені його до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, позивач просив позов задовольнити.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач є особою, яка набула право на гарантоване державою відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, і невключення його до переліку вкладників ПАТ «Авант-Банк», які мають право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду, дає підстави для зобов`язання уповноваженої особи Фонду надати Фонду додаткову інформацію щодо ОСОБА_1 як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладом в ПАТ «Авант Банк» за рахунок Фонду.
Апеляційний суд, з урахуванням постанови Великої Палати Верховного суду від 20 вересня 2018 року, якою скасовано ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2016 року в частині закриття провадження у справі щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності уповноваженої особи Фонду щодо невизнання укладених позивачем договорів, погодився з висновками суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог про зобов`язання Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Авант-Банк» подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про ОСОБА_1 , як вкладника, який має право на відшкодування коштів за договором банківського вкладу (депозиту) за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.
Уповноважена особа та Фонд не погодилися із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій в частині задоволення позовних вимог і подали касаційні скарги з вимогами про їх скасування та ухвалення нового рішення відмову в задоволенні позову. Зазначають, що судами попередніх інстанцій було порушено норми матеріального права.
Вказують, що позивач не набув статусу вкладника банку на тих же умовах, що й ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , відтак, положення абзацу 1 частини першої статті 26 Закону № 4452-VI на нього не поширюються, тобто позивач не є тією особою, яка набула право на відшкодування суми коштів за рахунок ФГВФО, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для включення позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Авант-Банк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. 
У поданому відзиві представник позивача просить відмовити у задоволенні скарг.
Верховний Суд переглянув судові рішення у межах касаційних скарг, з`ясував повноту фактичних обставин, встановлених судами, правильність застосування норм матеріального та процесуального права і дійшов висновку про наявність підстав для задоволення скарг з огляду на таке.
Так, правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження ФГВФО, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлені, зокрема, Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (тут і далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин; Закон № 4452-VI).
Частиною першою статті 3 Закону № 4452-VI визначено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.
Відповідно до частини першої статті 26 Закону № 4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. 
Виконання зобов`язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов`язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам у строк, встановлений цим Законом.
Виплата відшкодування здійснюється з урахуванням сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у банку.
Гарантії Фонду не поширюються на відшкодування коштів за вкладами у випадках, передбачених цим Законом.
Згідно з положеннями статті 27 Закону № 4452-VI уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.
Уповноважена особа Фонду протягом одного робочого дня (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність", - протягом 15 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, з визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.
Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника.
Інформація про вкладника в переліку вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства.
Протягом трьох робочих днів (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність", - протягом 20 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах "Урядовий кур`єр" або "Голос України" та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.
Уповноважена особа Фонду протягом одного робочого дня (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність", - протягом 15 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує переліки вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4 - 11 частини четвертої статті 26 цього Закону.
Отже, Закон № 4452-VI пов`язує виникнення права на відшкодування суми коштів за вкладом разом з нарахованими на дату віднесення банку до категорії неплатоспроможних відсотками з настанням таких обставин: 1) прийняття Національним банком України рішення про віднесення відповідного банку до категорії неплатоспроможних (у разі, якщо на дату прийняття такого рішення дія договору банківського вкладу закінчилась) або рішення про відкликання банківської ліцензії; 2) наявність на дату віднесення банку до категорії неплатоспроможних у фізичної особи банківського вкладу (рахунку) за договором, укладеним до вказаної дати; 3) наявність на зазначеному банківському вкладі фізичної особи коштів разом з нарахованими відсотками на суму не менше 10 грн; 4) включення уповноваженою особою Фонду фізичної особи до переліку вкладників банку, які мають право на відшкодування суми коштів за вкладами, з визначенням конкретної суми відшкодування; 5) затвердження виконавчою дирекцією Фонду реєстрів вкладників, які мають право на відшкодування сум коштів за банківськими вкладами, відповідно до складеного уповноваженою особою Фонду переліку вкладників; 6) опублікування Фондом оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий кур`єр», «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет, що здійснюється не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.
Тобто, однією з умов виникнення у фізичної особи права на отримання відшкодування коштів за рахунок ФГВФО є наявність на дату прийняття Національним банком України рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних відкритого банківського рахунку (вкладу) відповідно до договору, укладеного між банком та фізичною особою.
Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.
Частиною першою статті 2 Закону № 4452-VI вклад визначено, як кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.
Пунктом 4 частиною першою статті 2 Закону № 4452-VI передбачено, що вкладник - фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.
Згідно з положеннями частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.
Як вбачається з аналізу наведених правових норм, вкладні (депозитні) рахунки відкриваються на конкретну особу за умови надання відповідних документів. При цьому, вкладником вважається саме та особа, яка має відкритий на своє ім`я рахунок у банку.
Даний висновок узгоджується з правовою позицією, що міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 815/2490/15, від 10 квітня 2019 року у справі № 826/2471/16, від 23 квітня 2019 року у справі № 826/12815/15, від 05 березня 2019 року у справі № 826/19563/15, від 20 березня 2019 року у справі № 826/21126/15.
Як встановлено судами попередніх інстанцій, позивач не має відкритого на його ім`я банківського рахунку, а укладені між позивачем та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , договори про відступлення права вимоги не є підставою для автоматичного віднесення позивача до вкладників банку, оскільки цьому має передувати процедура укладення договору банківського вкладу з подальшим переведенням на відкритий рахунок грошових коштів згідно вказаних договорів.
У зв`язку цим слід зазначити, що відповідно до частини 3 статті 1058 ЦК України до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.
Так, у статті 512 ЦК України визначені підстави заміни кредитора в зобов`язанні, відповідно до пункту 1 частини першої якої кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Правочин щодо заміни кредитора в зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що й правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 513, стаття 514 ЦК України).
За своєю правовою природою договір про відступлення права вимоги є лише підставою для заміни кредитора у зобов`язанні іншою особою. Проте, укладення такого договору не замінює основного правочину, з якого виникли відносини сторін, у цьому випадку - договору банківського вкладу. Відтак, на підставі договору про відступлення права вимоги позивач не набуває статусу вкладника в розумінні Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та пов`язаного з цим статусом права на отримання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладом від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, який не був учасником зобов`язання, в межах якого відбулось відступлення права вимоги.
Так, маючи документально підтверджені грошові вимоги до банку (боржника) щодо його грошових зобов`язань позивач стає кредитором цього банку. Водночас кредиторські вимоги позивача, які ґрунтуються на договорі про відступлення права вимоги, не можуть бути задоволені за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, які мають інше призначення і спрямування (відшкодування вкладникам коштів за їхніми вкладами).
При цьому, статусу вкладника фізична особа набуває лише у випадку укладення договору банківського вкладу (депозиту) або договору банківського рахунку, а також, якщо такі договори укладено на її користь. Набуття статусу вкладника у зв`язку з відступленням права вимоги за вкладом, заміни кредитора у зобов`язанні, що випливає із договору вкладу (рахунку, депозиту), чи придбання частини вкладу за договором купівлі-продажу, нормативними актами, що регулюють спірні правовідносини, не передбачено.
З огляду на вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що позивач не набув статусу вкладника банку, який має право на відшкодування суми вкладу за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, оскільки обставини, з якими Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» пов`язує виникнення права на відшкодування суми коштів за вкладом разом з нарахованими на дату віднесення банку до категорії неплатоспроможних відсотками, не існували, а саме на дату віднесення банку до категорії неплатоспроможних, ні особисто позивачем, ні будь-ким на його користь не укладався договір банківського вкладу.
Разом з тим, позивач внаслідок укладення договору відступлення права вимоги набув статусу кредитора та не позбавлений права заявити свої вимоги до банку саме як кредитор відповідно до положень статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
8 лютого 2020 року набрали чинності зміни до КАС України, внесені Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
За правилом пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» зазначеного Закону касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
За наведених підстав касаційний розгляд здійснюється за правилами, що діяли до набрання чинності цим Законом.
З урахуванням викладеного колегія суддів вважає необґрунтованими висновки судів першої та апеляційної інстанцій про наявність підстав для часткового задоволення позову, які ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права, що є підставою для скасування судових рішень в частині задоволення позовних вимог та ухвалення в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позову, як це передбачено частиною першою статті 351 Кодексу адміністративного судочинства України.
Уповноваженою особою та Фондом судові рішення в частині закриття провадження у справі фактично не оскаржуються, а тому, з урахуванням приписів 341 КАС України, не  переглядаються.
Керуючись статтями 345, 349, 350, 351, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд, -
п о с т а н о в и в :
Касаційні скарги Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Авант- Банк" та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з надзвичайних ситуацій задовольнити.
Постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 31 травня 2016 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 5 лютого 2019 року в частині задоволення позовних вимог - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову.
В решті постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 31 травня 2016 року у нескасованій частині та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 5 лютого 2019 року у справі №819/359/16 залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................
Л.Л. Мороз
А.Ю. Бучик 
А.І. Рибачук,
Судді Верховного Суду