КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
                                                                        Апеляційне провадження № 22-ц/824/1322/2021
                                                                                                                  Справа 753/449/20
П О С Т А Н О В А

 
Іменем   України
 
05 березня 2021 року                                                                                                м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,
розглянув в порядку письмового провадження в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Дарницького районного суду м. Києва, ухвалене у складі судді Трусової Т.О. в м. Київ 08 жовтня 2020 року у справі за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Авангард-Добробут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по внесках на утримання паркінгу,
заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -
в с т а н о в и в :
 
В січні 2020 року позивач ОСББ «Авангард-Добробут» звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості по внесках на утримання паркінгу, збільшивши позовні вимоги у вересні 2020 року, просив стягнути із ОСОБА_1 на користь об`єднання борг в розмірі 26974,40 грн., 1638,03 грн. збитків від інфляції та 792,02 грн. - 3 % річних, всього 29404,45 грн., а також судові витрати.
Заявлені вимоги мотивував тим, що відповідач є власником машиномісця № НОМЕР_1 в підземному паркінгу будинку АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 03 травня 2007 року. Згідно п. Розділу 1 Статуту ОСББ «Авангард-Добробут» створене власниками квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 відповідно до Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», метою чого є забезпечення і захист співвласників, дотримання ними своїх обов`язків, належне утримання та використання спільного майна будинку, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутом. 
Всупереч положенням законодавства, а саме ст. 15 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», ч. 1 ст. 322 ЦК України та статуту ОСББ відповідач неналежним чином виконує свої зобов`язання перед позивачем з оплати внесків з утримання паркінгу, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість перед позивачем, розмір якої за період з 01 січня 2018 року по 01 вересня 2020 року становить 26974,40 грн. Крім того, боржник має сплатити суми, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України, а саме інфляційні втрати за час прострочення та 3 % річних.
 
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 08 жовтня 2020 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСББ «Авангард-Добробут» заборгованість по внесках на утримання паркінгу в сумі 26974,40 грн. та судові витрати 4693,84 грн., всього 31668,24 грн., в решті позову відмовлено.
 
Відповідач ОСОБА_1 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 08 жовтня 2020 року в частині стягнення заборгованості; покласти на позивача судові витрати за подання апеляційної скарги в розмірі 3153 грн.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що суд не надав належну оцінку доказам, не взяв до уваги та не надав оцінку аргументам відповідача, а в основу судового рішення поклав припущення щодо спірних правовідносин, які ґрунтувались на недоведеній позиції позивача.
Зазначив, що 28 вересня 2020 року подав суду клопотання про витребування доказів, в якому просив витребувати в позивача докази, які підтверджують заперечення відповідача проти позову, втім, суд проігнорував дане клопотання відповідача, незважаючи на те, що відповідач через свого представника двічі звертався з адвокатськими запитами до позивача з вимогою надати копії документів, які є лише в розпорядженні позивача і доводять заперечення відповідача проти позовних вимог.
Вказував, що судом обґрунтовано рішення на підставі доказів, копії яких не були долучені до матеріалів справи та надані стороні відповідача, зокрема протоколи загальних зборів співвласників. Так, позивач в судовому засіданні 07 жовтня 2020 року надав для огляду суду першої інстанції протоколи Загальних зборів співвласників ОСББ «Авангард-Добробут» за 2017 - 2019 роки та відповідні бюлетені голосування співвласників, копії яких до матеріалів справи не долучені, і суд обмежився лише їх оглядом, не надавши можливості відповідачу оглянути вказані документи та заборонив стороні відповідача робити з них фотокопії, однак він таки зробив фотокопії частини документів позивача.
Вказував, що судом проігноровано доводи відповідача про відсутність рішення загальних зборів ОСББ «Авангард-Добробут», яким затверджений розмір внесків з утримання паркінгу за адресою АДРЕСА_1 . Згідно положень Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» лише загальні збори співвласників є органом, що наділений виключною компетенцією визначати розмір внесків на утримання паркінгу, натомість позивач не надав суду жодного такого рішення, яке дало б можливість розрахувати розмір внесків відповідача на утримання машиномісця. В самих протоколах загальних зборів співвласників ОСББ за 2017 - 2019 роки щодо питання кошторису паркінгу та розміри внесків зазначено, що на порядок денний загальних зборів не виносилось це питання та не приймалось рішень за ними. Кошториси підземного паркінгу затверджувались не рішенням загальних зборів співвласників, а письмовим опитуванням власників машиномісць підземного паркінгу, яке не є статутним органом ОСББ і не наділене повноваженнями приймати рішення щодо затвердження кошторисів підземного паркінгу та розмірів внесків на його утримання. Таким чином, для належного розгляду даної справи значення має не визнання протоколів загальних зборів недійсними, а факт того, що рішення загальних зборів по цих питаннях не приймалося.
Зазначив, що суд в рішенні не зазначає підставу та не визначає момент виникнення зобов`язання відповідача зі сплати нарахованих позивачем платежів. Задовольняючи позовні вимоги, суд повинен був встановити дату, на яку у відповідача таке зобов`язання виникло, натомість судом в рішенні зазначено, що позивачем не доведено вимагання від відповідача грошового зобов`язання до моменту звернення до суду з даним позовом. Зі змісту ст. 525, 530 ЦК України відсутність вимоги позивача, адресованої відповідачеві у формі рахунків, листів-вимог, претензії тощо свідчить про ненастання у відповідача моменту виконання зобов`язання зі сплати внесків на утримання паркінгу.
Вважав, що позивачем не надано жодних доказів, що підтверджували б здійснення ним фактичних експлуатаційних витрат на утримання підземного паркінгу і машиномісця НОМЕР_1 зокрема. Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції лише припустив, що позивач здійснює утримання паркінгу.
Вказував, що при ухваленні рішення суд не надав правову оцінку доводу відповідача про те, що машиномісце № НОМЕР_1 не відноситься до спільного майна багатоквартирного житлового будинку, а є індивідуально визначеним майном, що належить на праві приватної власності відповідачеві, а тому у позивача відсутній обов`язок нести витрати на утримання майна відповідача. Відповідач не уповноважував позивача та не доручав йому здійснювати утримання машиномісця.
 
Від позивача ОСББ «Авангард-Добробут» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просив залишити апеляційну скаргу без змін, а рішення суду першої інстанції без задоволення, посилаючись на те, що в якості доводів порушення судом принципу рівності учасників судового процесу відповідач вказує на те, що суд не задовольнив подане ним клопотання про витребування доказів, однак не є зрозумілим, чому саме така процесуальна дія суду поставила відповідача в нерівне становище, враховуючи, що відповідач подав дане клопотання після подання відзиву на позов. Крім того, клопотання відповідача стосувалось більше не предмета спору, а господарської діяльності позивача та його відносин з іншими суб`єктами господарювання, оскільки містило вимогу про витребування документів, які виникали в процесі відносин позивача з підрядними організаціями та постачальниками послуг, що не є предметом даного позову. Доказуванню підлягає саме правильність нарахування позивачем та сплата відповідачем внесків на утримання паркінгу, а не виконання підрядниками робіт по його обслуговуванню. 
В якості доказів на підтвердження розміру внесків на утримання паркінгу позивач надавав в суді затверджені загальними зборами кошториси, яким визначено витрати, надходження та розрахунок внесків на утримання паркінгу власниками паркомісць.
Посилався на правові висновки Верховного Суду України в постанові від 01 квітня 2015 року в справі № 916/2197/13, згідно яких ОСББ, які самостійно забезпечують утримання будинку і прибудинкової території, при визначенні розміру внесків (платежів) на таке утримання повинні виходити з розміру витрат, передбачених кошторисом об`єднання. Тож наданий позивачем кошторис є належним та достатнім доказом на підтвердження розміру внесків на утримання паркінгу, а відтак вважає помилковими доводи відповідача, що суд повинен був дослідити ще й рішення загальних зборів, якими цей кошторис затверджено, оскільки предметом спору не є вимоги про визнання недійсним чи незаконним рішення загальних зборів.
Вказував, що підземний паркінг, в якому розташовані машиномісця, в тому числі належний відповідачу, є складовою частиною житлового комплексу, що перебуває на балансі відповідача, а відтак даний підземний паркінг, як і сам будинок, є спільною сумісною власністю співвласників і на його обслуговування затверджено кошторис внесків, які повинні сплачуватись належним чином та в повному обсязі.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
 
Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
 
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
 
Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Задовольняючи частково позов ОСББ «Авангард-Добробут» про стягнення заборгованості по внесках на утримання паркінгу, суд першої інстанції виходив із встановленого факту порушення відповідачем покладених на нього законом зобов`язань по сплаті внесків на утримання паркінгу; визначаючи розмір заборгованості, суд поклав в обґрунтування свого рішення наданий позивачем розрахунок як об`єктивний та належний доказ, що повністю узгоджується з даними особового рахунку відповідача, у якому містяться відомості про розмір нарахованих і сплачених сум, здійснений на основі затверджених у встановленому порядку кошторисах на утримання паркінгу та пропорційно до загальної площі належного відповідачу машиномісця.
Законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України перевіряється апеляційним судом в межах доводів та вимог апеляційної скарги; позивач рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні штрафних санкцій відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України не оскаржував.
Отже, оскільки судове рішення оскаржується в апеляційному порядку лише в частині стягнення заборгованості по внесках на утримання паркінгу в сумі 26974,40 грн., тому переглядається апеляційним судом тільки в цій частині.
Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частин відповідає вказаним вище вимогам закону.
Із матеріалів справи апеляційний суд вбачає, що на а. с. 15 - 23 наявна копія Статуту ОСББ «Авангард-Добробут» в новій редакції, затвердженій у результаті письмового опитування співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 , протокол б/н від 17 листопада 2016 року, згідно якого ОСББ «Авангард-Добробут» створено власниками квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 відповідно до Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку». Метою створення об`єднання є забезпечення і захист прав співвласників, дотримання ними своїх обов`язків, належне утримання та використання спільного майна будинку, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати платежів, передбачених законодавством та цим статутом. До завдань об`єднання відноситься забезпечення належного утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, забезпечення виконання співвласниками своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання. 
Згідно розділу ІІІ Статуту, органами управління об`єднання є загальні збори співвласників, правління, ревізійна комісія (ревізор) об`єднання. Вищим органом управління об`єднання є загальні збори. Загальні збори вправі приймати рішення з усіх питань діяльності об`єднання. До виключної компетенції загальних зборів належать питання про використання спільного майна, затвердження кошторису, балансу об`єднання та річного звіту, визначення порядку сплати, переліку та розмірів внесків і платежів співвласників.
Згідно п. 7, 8 розділу ІІІ Статуту, кожний співвласник (його представник) під час голосування має кількість голосів з розрахунку 1 квартира (нежитлове приміщення) - 1 голос. Рішення на загальних зборах приймаються шляхом відкритого поіменного голосування. Рішення вважається прийнятим, якщо за нього проголосували співвласники (їхні представники), які разом мають більше половини від загальної кількості співвласників. Рішення про порядок управління та користування спільним майном, передачу користування фізичним та юридичним особам спільного майна, обрання і відкликання членів правління, а також про реконструкцію та капітальний ремонт будинку або зведення господарських споруд вважається прийнятим, якщо за нього проголосувало не менш як дві третини загальної кількості усіх співвласників. Рішення загальних зборів викладається письмово та засвідчується особистим підписом кожного, хто проголосував, із зазначенням результату його голосування. 
Згідно п. 9, 10 розділу ІІІ Статуту, якщо в результаті проведення загальних зборів для прийняття рішення не набрано кількості голосів «за» або «проти», встановленої п. 8 цього розділу, ініціатором зборів проводиться письмове опитування серед співвласників, які не голосували на загальних зборів. Письмове опитування співвласників проводиться протягом 15 календарних днів з дати проведення загальних зборів. Якщо протягом цього строку необхідну кількість голосів «за» не набрано, відповідні рішення вважаються неприйнятими. Під час підрахунку голосів враховуються і голоси, подані співвласниками під час проведення загальних зборів, і голоси, подані під час письмового опитування. 
Згідно п. 11 розділу ІІІ Статуту, рішення загальних зборів, прийняте відповідно до Статуту, є обов`язковим для всіх співвласників.
Згідно п. 2 розділу ІV Статуту, сплата встановлених загальними зборами об`єднання внесків і платежів, у тому числі відрахувань до ремонтного, резервного фондів у розмірах і в строки, що встановлені загальними зборами об`єднання, є обов`язковою для всіх співвласників. Частка співвласника у загальному обсязі внесків і платежів на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна встановлюється пропорційно до загальної площі квартири (квартир) та/або нежитлових приміщень, що перебувають у його власності. Порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників, у тому числі відрахувань до резервного, ремонтного фондів, встановлюються загальними зборами об`єднання відповідно до законодавства та Статуту.
Згідно п. 5 розділу ІV Статуту, кошторис об`єднання за поданням правління щороку затверджується загальними зборами не пізніше 01 січня поточного року, якщо інший строк не встановлено загальними зборами співвласників, і повинен передбачати, зокрема, витрати на утримання і ремонт спільного майна.
Згідно п. 2 розділу V Статуту співвласник зобов`язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі.
На а. с. 24 - 27 наявна інформація про юридичну особу ОСББ «Авангард-Добробут», створеного в організаційно-правовій формі об`єднання співвласників багатоквартирного будинку 18 червня 2007 року. Види діяльності за кодами КВЕД: 81.10 Комплексне обслуговування об`єктів (основний); 68.20 Надання в оренду чи експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; 68.32 Управління нерухомим майном за винагороду або на основі контракту.
На а. с. 97 - 98 знаходиться копія акту приймання-передачі житлового комплексу або його частини з балансу на баланс від 30 липня 2007 року, яким передано з балансу ТОВ «Агробудпереробка ЛТД» на баланс ОСББ «Авангард-Добробут» житлового будинку та паркінгу по АДРЕСА_1 .
ОСОБА_1 є власником машиномісця АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 03 травня 2007 року, виданого головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення від 13 квітня 2007 року № 667-С/НП (а. с. 14).
Згідно довідки ОСББ «Авангард-Добробут» від 18 грудня 2019 року № 41, заборгованість ОСОБА_1 за нараховані внески по утриманню паркінгу (експлуатаційні витрати за паркомісце НОМЕР_1) перед ОСББ «Авангард-Добробут» за період з 01 січня 2018 року по 30 листопада 2019 року складає 17448,80 грн. (а. с. 9).
На а. с. 10 - 12 знаходиться картка рахунку 3778, сформованого ОСББ «Авангард-Добробут», за період з 01 січня 2018 року по 30 листопада 2019 року, згідно якої ОСОБА_1 щомісячно з 01 січня 2018 року по листопад 2019 року нараховані суми на утримання паркінгу в загальному розмірі 18748,80 грн., з яких відповідачем сплачено у вересні 2019 року та листопаді 2019 року по 500 грн.
На а. с. 33 наявна копія протоколу ініціативної групи співвласників багатоквартирного будинку від 08 грудня 2017 року, порядок денний - про результати голосування на загальних зборах співвласників та в ході письмового опитування з питань порядку денного загальних зборів, яким затверджено результати голосування на загальних зборах та в ході письмового опитування співвласників багатоквартирного будинку по АДРЕСА_1 , в тому числі затверджено кошторис підземного паркінгу на 2018 рік у сумі доходів 481560 грн. витрат в розмірі 481560 грн., внески на утримання паркінгу в розмірі 20 грн. за 1 кв.м. площі машиномісця.
На а. с. 34 наявна копія протоколу № 05 засідання правління ОСББ «Авангард-Добробут» від 07 грудня 2018 року, порядок денний - про результати голосування на загальних зборах співвласників та в ході письмового опитування з питань порядку денного загальних зборів. Затверджено кошторис підземного паркінгу на 2019 рік у сумі доходів 603132 грн. витрат в розмірі 603132 грн. внесків на утримання паркінгу в розмірі 24 грн. за 1 кв.м. площі машиномісця.
На а. с. 95 знаходиться копія кошторису доходів та витрат паркінгу ОСББ «Авангард-Добробут» за 2018 рік, згідно якого розрахунок внесків на утримання паркінгу власниками паркомісць за 1 кв.м. - 20 грн. на місяць.
На а. с. 96 знаходиться копія кошторису доходів та витрат паркінгу ОСББ «Авангард-Добробут» за 2019 рік, згідно якого розрахунок внесків на утримання паркінгу власниками паркомісць за 1 кв.м. - 24 грн. на місяць.
На а. с. 85 знаходиться копія кошторису доходів та витрат паркінгу ОСББ «Авангард-Добробут» за 2020 рік, згідно якого розрахунок внесків на утримання паркінгу власниками паркомісць за 1 кв.м. - 28 грн. на місяць.
Відповідно до наданих кошторисів з розрахунками внесків, ними покриваються електрика та освітлення місць загального користування, охорона паркінгу, господарчі товари, ІТ обслуговування, бухгалтерське обслуговування; витрати на заробітну плату обслуговуючого персоналу, адміністративні витрати, ремонт паркінгу.
На а. с. 68 - 74 наявні копії платіжних доручень за квітень, липень, вересень 2018 року, січень, травень, липень та вересень 2019 року про сплату ОСОБА_1 рахунків за комунальні послуги, а саме внески на утримання будинків, ремфонд та консьєржа.
 
Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.
 
Крім того, до апеляційної скарги відповідачем надано копію протоколу загальних зборів співвласників ОСББ «Авангард-Добробут» від 08 грудня 2017 року, до порядку денного якого зокрема включено затвердження кошторису паркінгу на 2018 рік та визначення розміру внесків та утримання паркінгу, а також копії трьох бюлетенів голосування до нього від 22 листопада 2017 року, яким затверджено кошторис підземного паркінгу на 2018 рік у сумі доходів 481560 грн., витрат в розмірі 481560 грн., внески на утримання паркінгу в розмірі 20 грн. за 1 кв.м. площі машиномісця (а. с. 174 - 178), копію протоколу загальних зборів співвласників ОСББ «Авангард-Добробут» від 07 грудня 2018 року, до порядку денного яких зокрема включено затвердження кошторису паркінгу на 2019 рік та визначення розміру внесків та утримання паркінгу, а також копії п`яти бюлетенів голосування до нього, яким затверджено кошторис підземного паркінгу на 2019 рік у сумі доходів 603132 грн., витрат в розмірі 603132 грн., внески на утримання паркінгу в розмірі 24 грн. за 1 кв.м. площі машиномісця (а. с. 179 - 185), копію протоколу загальних зборів співвласників ОСББ «Авангард-Добробут» від 06 грудня 2019 року, до порядку денного яких зокрема включено затвердження кошторису паркінгу на 2020 рік та визначення розміру внесків та утримання паркінгу, а також копії восьми бюлетенів голосування до нього, яким затверджено кошторис підземного паркінгу на 2020 рік у сумі доходів 745896 грн., витрат в розмірі 745896 грн., внески на утримання паркінгу в розмірі 28 грн. за 1 кв.м. площі машиномісця (а. с. 186 - 195).
 
Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
 
Надані відповідачем докази є новими доказами в розумінні ч. 3 ст. 367 ЦПК України, однак, з урахуванням обставин, на які посилається відповідач в апеляційній скарзі, а саме, що надані ним документи були надані представником позивача в судовому засіданні і оглянуті судом першої інстанції без долучення їх копій до матеріалів справи, однак з посиланням на ці докази в судовому рішенні, апеляційний суд приходить до висновку про неможливість подання цих доказів відповідачем до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, приймає надані докази і надає їм оцінку.
Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
 
Відповідно до ст. 509, 525 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
 
Відповідно до ст. 319, 322 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
 
Відповідно до ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів).
 
Відповідно до ст. 382 ЦК України спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.
 
Відповідно до ст. 4 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами. Об`єднання створюється як непідприємницьке товариство для здійснення функцій, визначених законом. Порядок надходження і використання коштів об`єднання визначається цим Законом та іншими законами України.
 
Відповідно до ст. 10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» органами управління об`єднання є загальні збори співвласників, правління, ревізійна комісія об`єднання. Вищим органом управління об`єднання є загальні збори. Рішення загальних зборів, прийняте відповідно до статуту, є обов`язковим для всіх співвласників. Рішення загальних зборів може бути оскаржене в судовому порядку. До виключної компетенції загальних зборів співвласників відноситься: затвердження статуту об`єднання, внесення змін до нього; питання про використання спільного майна; визначення порядку сплати, переліку та розмірів внесків і платежів співвласників.
 
Відповідно до ст. 15 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» співвласник зобов`язаний зокрема: виконувати обов`язки, передбачені статутом об`єднання; виконувати рішення статутних органів, прийняті у межах їхніх повноважень; забезпечувати збереження приміщень, брати участь у проведенні їх реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення; не допускати порушення законних прав та інтересів інших співвласників; своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі.
 
Відповідно до ст. 16 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» об`єднання має право відповідно до законодавства та статуту об`єднання здійснювати контроль за своєчасною сплатою внесків і платежів; захищати права, представляти інтереси співвласників у судах.
 
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» для забезпечення виконання власниками приміщень своїх обов`язків об`єднання має право: вимагати від співвласників своєчасної та у повному обсязі сплати всіх встановлених цим Законом та статутом об`єднання внесків і платежів, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів; звертатися до суду в разі відмови співвласника відшкодовувати заподіяні збитки, своєчасно та у повному обсязі сплачувати всі встановлені цим Законом та статутом об`єднання внески і платежі, у тому числі відрахування до резервного та ремонтного фондів.
 
Відповідно до ст. 20 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» частка співвласника у загальному обсязі внесків і платежів на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку встановлюється пропорційно до загальної площі квартири (квартир) та/або нежитлових приміщень, що перебувають у його власності. Частка участі співвласника квартири та/або нежитлового приміщення визначається відповідно до його частки як співвласника квартири та/або нежитлового приміщення. Спори щодо визначення частки співвласника у загальному обсязі внесків і платежів на утримання, експлуатацію, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку вирішуються в судовому порядку.
 
Відповідно до ст. 22 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» для забезпечення утримання та експлуатації багатоквартирного будинку, користування спільним майном у такому будинку, включаючи поточний ремонт, утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, водопостачання та водовідведення, теплопостачання і опалення, вивезення побутових відходів, об`єднання за рішенням загальних зборів має право: задовольняти зазначені потреби самостійно шляхом самозабезпечення; визначати управителя, виконавців окремих житлово-комунальних послуг, з якими усі співвласники укладають відповідні договори; виступати колективним споживачем (замовником) усіх або частини житлово-комунальних послуг. Питання самостійного забезпечення об`єднанням експлуатації та утримання багатоквартирного будинку та користування спільним майном у такому будинку регулюються Господарським кодексом України в частині господарчого забезпечення діяльності негосподарюючих суб`єктів.
 
Відповідно до ст. 23 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» внески на утримання і ремонт приміщень або іншого майна, що перебуває у спільній власності, визначаються статутом об`єднання та/або рішенням загальних зборів.
 
Відповідно до ст. 1, 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія. Кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника.
 
Згідно висновків, які викладені у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 3-945гс15, особа, яка є співвласником будинку, в якому створено ОСББ зобов`язана брати участь у витратах на управління, утримання та збереження будинку, а об`єднання наділене правом у разі нездійснення таких дій цією особою звернутися до суду з позовом про стягнення нарахованих за цими витратами платежів. Законом, іншими законодавчими актами не передбачено затвердження або погодження органами місцевого самоврядування внесків і платежів, визначених загальними зборами ОСББ.
 
Верховний Суд в своїх постановах притримується такої ж позиції, зокрема, вона була підтримана Верховним Судом в постанові від 14 липня 2020 року в справі № 466/8748/16-ц.
 
Судом першої інстанції встановлено, що рішеннями загальних зборів співвласників ОСББ «Авангард-Добробут» від 22 листопада 2017 року, 21 листопада 2018 року та 21 листопада 2019 року були затверджені кошториси доходів та витрат паркінгу та розміри внесків на його утримання, які становили у 2018 році 20 грн. на місяць за один квадратний метр площі, у 2019 році - 24 грн., у 2020 році - 28 грн. (а. с. 95, 96, 85).
 
Встановивши, що в результаті неналежного виконання зобов`язань власника багатоквартирного будинку, передбачених п. 5.2 статуту і ст. 15 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», які полягають у обов`язку своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі, у відповідача утворилась заборгованість по сплаті внесків, зокрема внесків на утримання паркінгу, доказів погашення заборгованості в повному обсязі відповідачем не надано, розміру заборгованості не спростовано, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується апеляційний суд, про обґрунтованість позову і необхідність його задоволення, стягнувши з відповідача на користь позивача 26974,40 грн. заборгованості по внескам та платежам співвласників.
 
Оцінюючи доводи апеляційної скарги, що питання розміру внесків на утримання паркінгу не виносилось на загальні збори співвласників і не вносилось до бюлетенів голосування, що відповідач підтверджує копіями протоколів загальних зборів за 2017 - 2019 роки і відповідними бюлетенями голосування співвласників, доданими до апеляційної скарги, в яких це питання дійсно відсутнє, а також що прийняття рішень шляхом проведення письмового опитування власників машиномісць паркінгу не ґрунтується на положеннях Статуту позивача, апеляційний суд враховує, що позивачем в якості доказу наявності підстав для нарахування і розміру внесків надано кошториси доходів та витрат паркінгу, затверджені рішеннями загальних зборів, які ніким не оскаржені і є чинними.
 
Апеляційний суд приймає до уваги, що голосування шляхом письмового опитування співвласників, які не голосували на загальних зборах, передбачене ч. 9 розділу ІІІ Статуту, а отже доводи відповідача щодо протиправності такого способу прийняття рішень співвласниками багатоквартирного будинку не є беззаперечними.
 
Саме по собі посилання відповідача на порушення, на його думку, процедури прийняття питання порядку денного і його оформлення, без оскарження рішень загальних зборів в передбаченому законом порядку, не звільняє відповідача від обов`язку сплати нарахованого позивачем внеску на утримання паркінгу.
 
З урахуванням наведеного апеляційним судом відхиляються доводи апеляційної скарги про відсутність рішення загальних зборів ОСББ «Авангард-Добробут», яким затверджений розмір внесків з утримання паркінгу.
 
Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, що позивачем не додано до позову жодної інформації та документів, які підтверджували б здійснення позивачем витрат по утриманню паркінгу та зокрема машиномісця № НОМЕР_1 , підтвердження необхідності і обґрунтованості витрат, вибору підприємств та організацій, які надавали послуги, підстави обрання цих організацій, відомостей про те, чи є вартість таких послуг економічно обґрунтованою та ринково конкурентних, чи відповідають такі послуги вимогам з якості та безпеки.
Як вбачається з кошторисів доходів та витрат паркінгу, наявних в матеріалах справи, витрати з утримання паркінгу розраховані шляхом розподілу запланованих витрат на загальну площу машиномісць 2094,20 кв.м. Позивачем обґрунтовано, з чого складаються встановлені внески (на заробітну плату обслуговуючого персоналу, нарахування єдиного соціального внеску, електроенергію та освітлення, утримання систем безпеки, господарчі товари, ІТ-обслуговування, бухгалтерське обслуговування, послуги зв`язку, відрахування до фонду на ремонт паркінгу тощо), які є необхідними для належної експлуатації паркінгу, утримання його у належному стані і забезпечення безпеки майна власників, та надано перелік послуг по обслуговуванню паркінгу, які надаються співвласникам.
 
Отже, позивачем доведено, що тариф, що нараховується, є обгрунтованим, економічно необхідним і розумним.
 
Не ґрунтуються на вимогах закону та відхиляються апеляційним судом, що зі змісту ст. 525, 530 ЦК України випливає, що відсутність вимоги позивача, адресованої відповідачеві у формі рахунків, листів-вимог, претензії тощо свідчить про ненастання у відповідача моменту виконання зобов`язання зі сплати внесків на утримання паркінгу.
 
Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
 
Разом із тим, рішеннями загальних зборів визначено, що внески на утримання паркінгу є щомісячними, що відображено в кошторисі доходів і витрат паркінгу і що узгоджується з положеннями ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відповідно до якої споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.
 
Крім того, апеляційний суд враховує, що у вересні та листопаді 2019 року відповідачем вносилися кошти на утримання паркінгу в розмірі по 500 грн., а отже він був обізнаний про необхідність сплати таких внесків і частково їх визнавав.
 
Апеляційний суд не може погодитися з доводами апеляційної скарги, що у позивача відсутній обов`язок нести витрати на утримання майна відповідача, а відповідач, в свою чергу, не уповноважував позивача та не доручав йому здійснювати утримання машиномісця НОМЕР_1 , що належить відповідачеві на праві приватної власності, оскільки машиномісце, що належить відповідачу, не є відокремленим, а знаходиться у паркінгу, який має місця загального користування та на утримання якого позивач, на балансі якого перебуває паркінг згідно акту приймання-передачі на баланс від 30 липня 2007 року, несе витрати, а відповідач фактично користується послугами з утримання паркінгу, який не може функціонувати без електроенергії, освітлення, систем зв`язку та прибирання тощо, такі послуги не можуть бути відокремлені та щодо отримання яких відповідач не може бути позбавлений у зв`язку з специфікою їх надання, оскільки вони надаються власникам усіх машиномісць одночасно.
 
Відповідач з моменту набуття права власності на машиномісце, став носієм не тільки прав, але й обов`язків відносно власного майна і повинен нести тягар його утримання відповідно до ст. 322 ЦК України.
 
Оцінюючи доводи апеляційної скарги, що судом порушено принцип рівності учасників процесу, проігнорувавши клопотання відповідача від 28 вересня 2020 року про витребування доказів, апеляційний суд враховує, що клопотання відповідача розглянуто в судовому засіданні і в його задоволенні відмовлено (а. с. 135), відтак доводи відповідача є необґрунтованими.
 
При цьому апеляційний суд приймає до уваги, що відповідно до ст. 83 ЦПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи; якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.
 
Відповідно до ст. 126, 127 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
 
Разом із тим, клопотання про витребування доказів не було заявлено відповідачем разом з поданням відзиву 15 травня 2020 року, а подаючи таке клопотання 28 вересня 2020 року, відповідач з клопотанням про поновлення пропущеного процесуального строку також не звернувся, таким чином, доводи відповідача про порушення принципу рівності учасників процесу не знайшли свого підтвердження та відхиляються апеляційним судом.
 
Апеляційний суд частково погоджується з доводами апеляційної скарги, що судом першої інстанції обґрунтовано рішення в тому числі на підставі письмових доказів, копії яких не були долучені до матеріалів справи та надані стороні відповідача (протоколи загальних зборів ОСББ «Авангард-Добробут» і бюлетені голосування, що є порушенням вимог ч. 1, 2 ст. 76, ч. 9 ст. 83, ч. 1, 2 ст. 95 ЦПК України, однак, оскільки це не призвело до неправильного вирішення справи, зазначені обставини не є підставою для скасування рішення, передбаченою ч. 2 ст. 376 ЦПК України, і не є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції з ухваленням нового судового рішення, передбаченою ч. 3 ст. 376 ЦПК України.
 
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною у практиці ЄСПЛ і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
 ЄСПЛ також зазначає, що, хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення від 1 липня 2003 року у справі «Суомінен проти Фінляндії»). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та звернутися до вищої інстанції про його перегляд. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя (рішення від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).
 
Разом із тим, у справі, що розглядається, судом першої інстанції на підставі належного дослідження та оцінки зібраних доказів повно і всебічно встановлені фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, ухвалене ним судове рішення є законним і обґрунтованим, на всі аргументи сторін надано обґрунтовану відповідь, а тому апеляційний суд не погоджується з посиланнями апеляційної скарги на зазначені рішення Європейського суду з прав людини. 
 
Таким чином, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції не надав належну оцінку доказам, не взяв до уваги та не надав оцінку аргументам відповідача, а в основу судового рішення поклав припущення щодо спірних правовідносин, які ґрунтувались на недоведеній позиції позивача.
Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі, зводяться до незгоди із судовим рішенням, переоцінки доказів, яким судом першої інстанції було надано належної оцінки, та не спростовують висновків суду першої інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (§ 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», заява № 63566/00).
При цьому апеляційний суд враховує, що, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30).
Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії», заява № 49684/99).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -
 
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.
Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 08 жовтня 2020 року в частині стягнення заборгованості по внесках на утримання паркінгу в сумі 26974,40 грн. та судових витрат в сумі 4693,84 грн. залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

 
Судді :                                                                                                            Кашперська Т.Ц.
 
                                                                                                                        Фінагеєв В.О.
 
                                                                                                                        Яворський М.А.