ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2021 р. 	Справа № 646/4625/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: П`янової Я.В.,
Суддів: Спаскіна О.А. ,  Любчич Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.11.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Бадюков Ю.В., м. Харків, повний текст складено 05.11.20 року по справі № 646/4625/20
за позовом               ОСОБА_1  
до              Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області в особі Слобідського відділу обслуговування громадян м. Харкова                      
про зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
10 серпня 2020 року до Червонозаводського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі за текстом – позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області в особі Слобідського відділу обслуговування громадян м. Харкова (далі за текстом – відповідач, ГУ ПФУ в Харківській області), в якій позивач просить:
- зобов`язати боржника нарахувати та виплатити суму боргу у сумі 30121,78 гривень з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних від простроченої суми боргу; 
- зобов`язати боржника виплатити компенсацію за моральну шкоду здоров`ю у розмірі 35000 гривень;
- встановити судовий контроль за виконанням судового рішення та подати боржником звіт про виконання судового рішення протягом десяти днів;
- накласти на боржника та керівника боржника штраф за невиконання судового рішення.
Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 14 серпня 2020 року справу за зазначеною адміністративною позовною заявою передано за підсудністю до Харківського окружного адміністративного суду.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2020 року позовні вимоги задоволено частково.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити виплату пенсії ОСОБА_1 за період з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року в розмірі 30121,78 грн.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
Не погодившись із прийнятим рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що у цій частині рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, з посиланням на невиконання відповідачем рішення Червонозаводського районного суду міста Харкова від 07.08.2019 у справі № 646/412/17, яке набрало законної сили 31.10.2019, зазначає про помилковість висновків суду першої інстанції в частині відмови у відновленні порушених прав позивача на своєчасне отримання пенсії із урахуванням індексу інфляції та 3 % річних від простроченої суми боргу зі зобов`язанням боржника виплатити компенсацію за моральну шкоду здоров`ю у розмірі 35000 гривень. Наводить обставини справи та нормативно-правове обґрунтування, викладені у позовній заяві.
За результатами апеляційного розгляду позивач просить скасувати оскаржуване рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у цій частині.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначив, що у рішенні суд першої інстанції зробив правильний висновок про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог щодо зобов`язання ГУ ПФУ у Харківській області виплатити позивачу пенсію із урахуванням індексу інфляції та 3 % річних від простроченої суми боргу з огляду на те, що між сторонами немає цивільно-правових відносин, до яких би мала застосовуватися ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України. Вказує, що підстави для зобов`язання боржника виплатити компенсацію за моральну шкоду здоров`ю у розмірі 35000 гривень відсутні, оскільки позивачем не наведено обставин і підстав, які зумовлюють наявність моральної шкоди, зокрема, позивачем не надано обґрунтованих доказів, які підтверджують факт заподіяння моральної шкоди саме діями відповідача. Посилається на правові позиції Верховного Суду, сформовані у постановах від 30 січня 2018 року у справі № 804/2252/14, від 21.02.2019 у справі № 670/499/16-а, від 28.02.2019 у справі № 804/7085/16. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також – КАС України), суд  апеляційної  інстанції  розглядає справу  в порядку письмового провадження за наявними  у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що ОСОБА_1 отримує пенсію та перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області.
Рішенням Червонозаводського районного суду міста Харкова від 07.08.2019 у справі № 646/412/17, яке набрало законної сили 31.10.2019, визнано протиправною відмову Слобожанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова у перерахунку ОСОБА_1 щомісячної основної державної та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до вимог ст. ст. 50, 54, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року. Зобов`язано Слобожанське об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова перерахувати та виплатити ОСОБА_1 основну державну пенсію відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі, не нижчому восьми мінімальних пенсій за віком, починаючи з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року, включаючи індексацію та з урахуванням вже проведених виплат. Зобов`язано Слобожанське об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова перерахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком, згідно зі ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року з урахуванням вже проведених виплат. Зобов`язано Слобожанське об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова протягом 30 днів з дня набрання рішенням законної сили подати звіт про виконання судового рішення.
У відповідь на звернення позивача, листом № 2000-0202-8/20665 від 07.05.2020 ГУ ПФУ в Харківській області повідомило, що в результаті перевірки його пенсійної справи встановлено, що при розрахунку заборгованості за рішенням Червонозаводського районного суду міста Харкова від 07.08.2019 у справі № 646/412/17 порушень чинного законодавства не виявлено. А також направлено витяг з реєстру рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою та копію розрахунку (а.с. 5).
З матеріалів справи вбачається, що сума, яка належить до виплати ОСОБА_1 за період з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року становить 30121,78 грн. (а.с. 7).
09.06.2020 позивач звернувся з заявою до Слобожанського ГУ ПФУ в Харківській області про нарахування та виплату суми заборгованості з урахуванням індексу інфляції (а.с. 8).
Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області листом № 2000-0218-836889 від 24.06.2020 надало відповідь на звернення позивача про те, що виконання судових рішень, якими на органи Пенсійного фонду України покладені зобов`язання з нарахування (перерахунку) пенсійних виплат, що фінансуються з державного бюджету, здійснюється відповідно до Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 за № 649 і зазначило, що вичерпна відповідь щодо виконання рішення Червонозаводського районного суду міста Харкова від 07.08.2019 у справі № 646/412/17 позивачу надана листом № 2000-0218-8/24048 від 19.05.2020 (а.с. 9).
Позивач з такими діями відповідача не погодився, а тому звернувся до суду.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання боржника нарахувати та виплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних від простроченої суми, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки адміністративний позов подано у зв`язку з невиконанням рішення суду зобов`язального характеру, то позовні вимоги до відповідача в цій частині є необґрунтованими та передчасними, так як є похідними від позовних вимог про стягнення грошових коштів та потребують виконання певних умов для застосування таких заходів, а саме, неперерахування коштів за рішенням суду про стягнення таких коштів протягом трьох місяців. Також, відмовляючи у задоволенні вимоги про зобов`язання боржника виплатити компенсацію за моральну шкоду здоров`ю у розмірі 35000 гривень, суд першої інстанції зазначив, що така вимога про стягнення з відповідача моральної шкоди, заподіяної протиправною бездіяльністю, яка полягала у невиплаті пенсії, щодо якої Червонозаводським районним судом міста Харкова 07.08.2019 прийнято рішення у справі № 646/412/17, яка є предметом розгляду у цій справі, позивачем не заявлено одночасно з вимогою про визнання цієї бездіяльності протиправною, що виключає її розгляд в порядку адміністративного судочинства. Стосовно вимоги про встановлення судового контролю, суд першої інстанції зазначив, що в своєму позові про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення позивач не навів аргументованих доводів та не надав доказів того, що прийняте рішення суду буде відповідачем тривалий час не виконуватись, а тому така вимога позивача не підлягає задоволенню. Вимога про накладення на боржника та керівника боржника штрафу за невиконання судового рішення не задоволена судом першої інстанції з огляду на її передчасність. 
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та доводам учасників справи, суд апеляційної інстанції виходить з такого.
Спірні правовідносини у цій справі виникли у зв`язку з тим, що позивач не погоджується із невиплатою перерахованої на виконання рішення суду пенсії.
Колегія суддів зауважує, що з урахуванням того, що суд апеляційної інстанції відповідно до приписів статті 308 КАС України переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги і в цій справі не оскаржується рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.11.2020 в частині задоволення позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити виплату пенсії ОСОБА_1 за період з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року в розмірі 30121,78 грн, суд апеляційної інстанції не переглядає оскаржуване рішення в цій частині.
Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити борг з урахуванням індексу інфляції та з урахуванням 3 % річних від простроченої суми, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. 
Стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто, дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення.
Зазначені висновки сформовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16.
Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. 
Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також  угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.
Проте, у позивача не виникло право на застосування наслідків порушення грошового зобов`язання відповідно до статті 625 ЦК України.
Колегія суддів зазначає, що рішенням Червонозаводського районного суду міста Харкова від 07.08.2019 у справі № 646/412/17 не визначено грошового зобов`язання до стягнення, таке рішення має зобов`язальний характер, а тому у справі відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.
Враховуючи наведене вище, а саме, що рішенням Червонозаводського районного суду міста Харкова від 07.08.2019 у справі № 646/412/17 не визначено розмір заборгованості щодо перерахунку та виплати пенсії позивача, стягнення грошових сум ним не встановлено, тобто між сторонами відсутні грошові зобов`язання, колегія суддів уважає, що вимога ОСОБА_1 про стягнення суми боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних від простроченої суми боргу не підлягає задоволенню.
Отже, висновок суду першої інстанції про те, що позовні вимоги до відповідача в цій частині є необґрунтованими та передчасними з огляду на те, що вони є похідними від позовних вимог про стягнення грошових коштів та потребують виконання певних умов для застосування таких заходів, а саме, - неперерахування коштів за рішенням суду про стягнення таких коштів протягом трьох місяців, є хибним.
Проте, такі помилкові висновки суду першої інстанції не впливають на правомірність оскаржуваного рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити борг з урахуванням індексу інфляції та з урахуванням 3 % річних від простроченої суми, однак, колегія суддів уважає, що суд першої інстанції, ухваливши по суті правильне рішення у цій частині, неправильно застосував норми матеріального права та не врахував обставини, які мають значення для правильного вирішення спору, а тому оскаржуване рішення в цій частині підлягає зміні у мотивувальній частині.
Щодо стягнення з відповідача моральної шкоди в сумі 35000,00 грн, колегія суддів зазначає, що відповідно до частини п`ятої статті 21 КАС України, вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.
З огляду на те, що заподіяння моральної шкоди позивач пов`язує з протиправною бездіяльністю відповідача, яка полягала у невиплаті належних йому коштів за рішенням Червонозаводського районного суду міста Харкова від 07.08.2019 у справі № 646/412/17, то вимогу про її стягнення, з огляду на наведені вимоги процесуального закону, він міг заявити тільки одночасно з вимогою про визнання цієї бездіяльності протиправною.
Передбачена у частині п`ятій статті 21 КАС України у чинній редакції можливість поєднання в одному адміністративному позові двох пов`язаних між собою вимог, які якщо заявити їх окремо будуть підсудними різним судам, дозволяє краще дослідити матеріали справи та встановити її обставини, а також зекономити час та витрати на судові провадження, позаяк в такий спосіб закон дозволяє в рамках однієї справи захистити порушені права особи без необхідності двічі звертатися до суду.
Водночас, поєднувати в одному провадженні дві пов`язані вимоги, як-от про визнання бездіяльності протиправною та стягнення моральної шкоди, є правом позивача. Якщо він не скористався цією можливістю одразу при зверненні з позовом про оскарження дій/бездіяльності суб`єкта владних повноважень, то вдруге заявляти адміністративний позов вже з вимогою про стягнення моральної шкоди, заподіяної цією протиправною дією/бездіяльністю (якщо адміністративний суд це встановить) позивач не може, оскільки ця вимога тепер може розглядатися тільки в порядку цивільного або господарського судочинства (залежно від суб`єктного складу сторін).
Підсумовуючи наведене, вимогу про стягнення з відповідача моральної шкоди, заподіяної протиправною бездіяльністю, яка полягала у невиплаті пенсії щодо якої Червонозаводським районним судом міста Харкова 07.08.2019 прийнято рішення у справі № 646/412/17, яка була предметом розгляду у цій справі, позивач міг заявити одночасно з вимогою про визнання цієї бездіяльності протиправною. Оскільки він цього не зробив, то вирішувати вимогу про стягнення моральної шкоди в іншій справі (тобто окремо від справи № 646/4625/20) в порядку адміністративного судочинства вже недозволено.
Така правова позиція сформована Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 08.08.2019 у справі № 818/572/17, яка зазначена судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.
Водночас, вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.
Така правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду від 17.04.2019 у справі № 355/1648/15-а, від 21.08.2019 у справі № 295/13613/16, від 22.08.2019 у справі № 522/10140/17 та від 21.11.2019 у справі № 802/1933/18-а.
Отже, суд першої інстанції у порушення приписів пункту 1 частини першої статті 238 КАС України не закрив провадження в цій частині.
Стосовно вимоги про встановлення судового контролю, колегія суддів зазначає таке. 
Відповідно до статті 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України.
Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Аналогічні положення містяться в статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України, де передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 129-1 Конституції України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, статтями 14, 370 КАС України.
Згідно із положеннями частини 1 статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати в установлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Водночас, необхідним є встановлення існування в спірних правовідносинах обставин, з якими стаття 382 Кодексу адміністративного судочинства України пов`язує наявність підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.
Такий висновок зроблено Верховним Судом у постанові від 3 квітня 2019 року у справі № 820/4261/18. 
Припущення позивача про те, що відповідач може порушити його права, захищені судом у даній справі, не є достатньою правовою підставою для застосування інституту судового контролю, оскільки, як вбачається з вищевикладеного, його реалізація є правом суду, а не обов`язком, і для його застосування повинні бути ґрунтовні підстави, а не сама лише існуюча ймовірність, не підтверджена жодними доказами.
Колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що за умов відсутності аргументованих доводів та доказів того, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення суду в подальшому у разі незастосування процесуальних заходів, про які просить позивач, вимога позивача про встановлення судового контролю шляхом зобов`язання ГУ ПФУ подання звіту про виконання судового рішення, не підлягає задоволенню.
Щодо вимоги позивача про накладення на боржника та керівника боржника штрафу за невиконання судового рішення, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції про відсутність підстав для задоволення вказаної вимоги з огляду на її передчасність.
За приписами ч. 2 ст. 382 КАС України накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штрафу у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, здійснюється суддею за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту.
Доводи апеляційної скарги позивача є безпідставними. 
Відповідно до статті 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Згідно із частиною четвертою статті 317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Згідно із частиною першою статті 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.
З огляду на зазначене, вказане судове рішення суду першої інстанції слід змінити в мотивувальній частині щодо відмови у задоволенні позовних вимог про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити борг з урахуванням індексу інфляції та з урахуванням 3% річних від простроченої суми, в частині відмови у задоволенні позовних вимог про  зобов`язання боржника виплатити компенсацію за моральну шкоду здоров`ю у розмірі 35000 гривень провадження у справі слід закрити, а в іншій частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.
Враховуючи положення статті 139 КАС України, підстави для зміни розподілу судових витрат відсутні. 
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 311, 315, 317, 319, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 05.11.2020 по справі № 646/4625/20 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області в особі Слобідського відділу обслуговування громадян м. Харкова нарахувати та виплатити борг з урахуванням індексу інфляції та з урахуванням 3 % річних від простроченої суми змінити в частині мотивів і підстав відмови у задоволенні позовних вимог.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.11.2020 по справі № 646/4625/20 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про зобов`язання боржника виплатити компенсацію за моральну шкоду здоров`ю у розмірі 35000 гривень - скасувати.
В цій частині прийняти нове рішення, яким провадження у справі - закрити.
В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.11.2020 по справі № 646/4625/20 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Я.В. П`янова 	
Судді	   	О.А. Спаскін    Л.В. Любчич