Постанова                                                 
Іменем України
 
22 березня 2021 року
м. Київ
 
справа № 203/1067/19
провадження № 61-23293св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,  
відповідачі - Центральний відділ державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Державна казначейська служба України, 
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 серпня 2019 року у складі судді Казака С. Ю. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 11 грудня 2019 року у складі колегії суддів: Ткаченко І. Ю., Деркач Н. М., Каратаєвої Л. О., 
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Центрального відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (далі - Центральний ВДВС 
м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області), Державної казначейської служби України (далі - ДКС України) про відшкодування майнової та моральної шкоди. 
 
На обгрунтування позовних вимог зазначав, що його було визнано переможцем прилюдних торгів з реалізації квартири 
АДРЕСА_1 ), що відбулися 25 грудня 2006 року. Організатором прилюдних торгів було спеціалізоване державне підприємство «Укрспец`юст» Міністерства юстиції України (далі - СПД «Укрспец`юст»), а замовником - відділ державної виконавчої служби Кіровського району Дніпропетровського міського управління юстиції (далі - ВДВС Кіровського району Дніпропетровського МУЮ). За придбану квартиру ним сплачено грошові кошти у розмірі 76 000 грн, з яких 3 788,00 грн (гарантійний внесок) та 
72 212,00 грн (ціна продажу майна), отримано акт про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 10 січня 2007 року, та здійснено необхідні дії щодо належного оформлення права власності на придбане ним на прилюдних торгах майно.
 
Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 квітня 2012 року визнано недійсними прилюдні торги, проведені 25 грудня 2006 року, акт проведення прилюдних торгів та свідоцтво про право власності ОСОБА_1 від 11 січня 2007 року на майно, яке складається з квартири АДРЕСА_1 . 
 
Ухвалюючи зазначене судове рішення, апеляційний суд не вирішив питання щодо повернення йому сплачених коштів, у зв`язку з чим він звернувся до Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції (далі - Кіровський ВДВС Дніпропетровського МУЮ) із заявою про отримання сплачених за придбану квартиру грошових коштів, однак його було повідомлено, оскільки на депозитному рахунку відділу станом на 11 липня 
2012 року знаходиться залишок коштів у розмірі 54 232,90 грн із 66 120,00 грн, які надійшли 16 квітня 2007 року від СПД «Укрспец`юст», і вказані кошти можуть бути йому перераховані лише на підставі вмотивованого судового рішення. 
 
Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду 
від 11 вересня 2012 року зобов`язано Кіровський ВДВС Дніпропетровського МУЮ повернути йому з депозитного рахунку залишок коштів у розмірі 54 232,90 грн, які надійшли 16 квітня 2007 року від СПД «Укрспец`юст», призначенням платежу «згідно договору від 16 грудня 2006 року № 6040283».
 
27 травня 2013 року він звернувся до Кіровського ВДВС Дніпропетровського МУЮ із заявою про перерахування йому решти грошових коштів у розмірі 21 767,10 грн, які були сплачені за придбану ним на прилюдних торгах квартиру, однак зазначене звернення було проігноровано, у зв`язку з чим він змушений був звернутися до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Кіровського ВДВС Дніпропетровського МУЮ про стягнення коштів. Проте, ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду 
від 20 листопада 2014 року провадження у справі закрито з підстав того, що заявлені вимоги підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства. 
 
Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 грудня 
2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 лютого 2017 року, та постановою Верховного Суду від 15 листопада 2018 року, стягнуто з Державного казначейства України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом їх списання з єдиного казначейського рахунку на його користь 21 767,10 грн на відшкодування збитків.
 
Вказував, що підставою визнання недійсними прилюдних торгів є неправомірність рішень та дій державного виконавця, вчинених у виконавчому провадженні, вказані обставини встановлені судовими рішеннями, які набрали законної сили. Станом на дату придбання майна з прилюдних торгів ним було сплачено 76 000,00 грн, що еквівалентно 15 049,51 доларів США. 07 грудня 
2012 року йому повернуто частину грошових коштів у розмірі 54 232,90 грн, що еквівалентно 6 785,05 доларів США. 31 жовтня 2017 року йому повернуто кошти в розмірі 21 767,10 грн, що еквівалентно 811,32 доларів США. Отже фактично йому було повернуто лише 7 596,37 доларів США із сплачених 15 049,51 доларів США, різниця недоотриманих коштів становить 7 453,14 доларів США, що станом на дату подання позову складає 202 433,25 грн. У зв`язку з нестабільністю курсу гривні, усі ціни на нерухоме майно, як у 2006 році, так і на сьогоднішній день встановлюються в доларах США. У 2006 році за 15 000 доларів США можна було придбати житло, на сьогоднішній день за 7 500 доларів США, які він отримав більше ніж за десять років судової тяганини, придбати нормальне житло неможливо. 
 
Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, які, на його думку, він зазнав у зв`язку з позбавленням його права власності на житло, тривалими судовими тяганинами та надмірно тривалим невиконанням судових рішень. 
 
Посилаючись на наведене, ОСОБА_1 просив стягнути з державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом безспірного списання з єдиного казначейського рахунку на його користь 202 433,25 грн на відшкодування майнової шкоди та 250 000,00 грн - на відшкодування моральної шкоди.
 
Короткий зміст ухвалених судових рішень судів попередніх інстанцій 
 
Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 серпня 
2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано недоведеністю позивачем заявлених позовних вимог. Перевіряючи доводи позивача, суд урахував, що під час розгляду справи за позовом ОСОБА_2 про визнання недійсними прилюдних торгів, ОСОБА_1 приймав участь, однак не заявляв вимог про повернення сплачених коштів за придбане з прилюдних торгів майно, у разі визнання останніх недійсними, зазначене питання не вирішувалось і апеляційним судом під час ухвалення судового рішення від 25 квітня 2012 року. Позивач, визначаючи заявлений до стягнення розмір матеріальних збитків у розмірі 202 433,25 грн, розрахував його, як курсову різницю коливання гривні до долару США згідно з офіційним курсом Національного банку України на день придбання майна з прилюдних торгів та на дату повернення сплачених коштів, зазначаючи, що внаслідок суттєвої зміни курсу гривні до долара США, він був позбавлений можливості придбати належне житло. Зміна курсової різниці у вказаний позивачем період не є збитками/упущеною вигодою у розумінні статті 22 ЦК України, крім того майно реалізовувалось та придбавалось позивачем на прилюдних торгах за гривню, яка є офіційною грошовою одиницею України та єдиним законним платіжним засобом на її території, належних та допустимих доказів на підтвердження неможливості придбання аналогічного та належного житла на момент повернення йому коштів позивач не надав. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд виходив із відсутності доказів наявності шкоди та причинного зв`язку між заподіяною йому шкодою і протиправними діями органу державної виконавчої служби. 
 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 11 грудня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 серпня 2019 року залишено без змін. 
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та застосував норми матеріального права, рішення суду є законним та обгрунтованим, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.
 
Узагальнені доводи касаційної скарги та аргументів інших учасників справи 
 
У грудні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга 
ОСОБА_1 , у якій заявникпросив скасувати рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 серпня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 11 грудня 2019 року, і ухвалити нове судове рішення про задоволення його позову, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга обгрунтована посиланням на те, що висновки судів попередніх інстанцій щодо недоведеності заявлених позовних вимог є помилковими, оскільки наявні у матеріалах справи докази у своїй сукупності доводять протилежне і не були спростовані, а тому оскаржувані судові рішення не відповідають завданням цивільного судочинства. Сам факт визнання торгів недійсними та позбавлення його права власності на житло з вини органу державної влади без наявності його вини є втручанням держави у його право власності та порушенням норм Конституції України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Крім того безпідставне утримання його коштів протягом п`яти років з вини органу державної влади є підставою для відшкодування заподіяних йому збитків. Зазначені обставини суди проігнорували, не надали належної оцінки та не навели жодного аргументу на їх спростування.
 
Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян, і підлягають виконанню на всій території України, а тому їх невиконання є підставою для відповідальності, встановленої законом. Завдана йому моральна шкода полягає у душевних стражданнях, які він зазнав у зв`язку з позбавленням права власності на житло, тривалими судовими тяганинами та надмірно тривалим невиконанням судових рішень. 
 
Європейський Суд з прав людини, зокрема у справі «Беєлер проти Італії» зазначив, що, досліджуючи питання дотримання справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами фундаментальних прав окремої особи у випадку втручання держави у право особи мирно володіти своїм майном, необхідно оцінити не лише умови сплати компенсації власнику майна, але і характер дій сторін у спорі, у тому числі і дій держави. 
 
Відзив на касаційну скаргу подано не було.
 
Рух справи у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 14 січня 2020 року відкрито касаційне провадження та витребувано справу з місцевого суду. 
 
Справа надійшла на адресу суду касаційної інстанції 10 лютого 2020 року.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (у редакції, чинній на момент подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України (у редакції, чинній на момент подання касаційної скарги) під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Установлені судами фактичні обставини справи
 
Судами попередніх інстанцій установлено, що в рамках виконавчого провадження з виконання виконавчого листа, виданого на підставі рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 березня 2016 року, 25 грудня 
2006 року відбулись прилюдні торги з реалізації арештованого майна - квартири АДРЕСА_1 , що належала боржнику ОСОБА_2 .
 
Відповідно до протоколу проведення прилюдних торгів від 25 грудня 2006 року, ОСОБА_1 визнано переможцем торгів, 10 січня 2007 року ВДВС у Кіровському районі м. Дніпропетровська складено акт придбання майна з прилюдних торгів, на підставі якого 11 січня 2007 року Шостою дніпропетровською державною нотаріальною конторою видано свідоцтво про право власності на квартиру на ім`я ОСОБА_1 .
 
Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 квітня 2012 року у справі № 2-362/2011 визнано недійсними: прилюдні торги, що відбулися 25 грудня 2006 року, акт проведення прилюдних торгів та свідоцтво про право власності ОСОБА_1 від 11 січня 2007 року на майно, яке складається з квартири АДРЕСА_1 . 
 
11 липня 2012 року ОСОБА_1 звернувся до Кіровського ВДВС Дніпропетровського МУЮ із заявою про отримання коштів, сплачених за придбану ним на прилюдних торгах квартиру, ня яку отримав відповідь, що на депозитному рахунку відділу станом на 11 липня 2012 року знаходиться залишок коштів у розмірі 54 232,90 грн із 66 120,00 грн, що надійшли 16 квітня 2007 року від СПД «Укрспец`юст», які можуть бути йому перераховані лише на підставі вмотивованого судового рішення. 
 
Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду 
від 11 вересня 2012 року у справі № 2а/0470/7829/12 зобов`язано Кіровський ВДВС Дніпропетровського МУЮ повернути ОСОБА_1 з депозитного рахунку залишок коштів у розмірі 54 232,90 грн, які надійшли 16 квітня 2007 року від СПД «Укрспец`юст», з призначенням платежу «згідно договору від 16 грудня 2006 року № 6040283».
 
27 травня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до Кіровського ВДВС Дніпропетровського МУЮ із заявою про перерахунок йому решти грошових коштів у розмірі 21 767,10 грн, які були сплачені за придбану ним на прилюдних торгах квартиру, однак на зазначене звернення відповіді не отримав.
 
Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду 
від 20 листопада 2014 року провадження у справі № 804/9400/13-а за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Кіровського ВДВС Дніпропетровського МУЮ про стягнення коштів, закрито з підстав того, що заявлені вимоги підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства. 
 
Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 грудня 
2015 року у справі № 203/528/15-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 лютого 2017 року, та постановою Верховного Суду від 15 листопада 2018 року, стягнуто з Державного казначейства України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 на відшкодування збитків 21 767,10 грн.
 
Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
 
На підставі вказаної норми відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади. 
 
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
 
За змістом статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. 
 
Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (стаття 1174 ЦК України).
 
Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
 
За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
 
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
 
Для наявності підстав зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вимог статті 1174 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її заподіювача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивач у цій справі повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди, і що дії або бездіяльність відповідача є підставою для відшкодування шкоди у розумінні статей 1167, 1174 ЦК України.
 
ОСОБА_1 обгрунтовував позовні вимоги, посилаючись на те, що визнання недійсними прилюдних торгів, на яких він придбав квартиру, та позбавлення його права власності на це житло відбулося з вини органу державної влади, та, як наслідок, безпідставне утримання його коштів, що, на його думку, є втручанням держави у його право власності та порушенням норм Конституції України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що є підставою для відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. 
 
Визначаючи заявлений до стягнення розмір матеріальних збитків у розмірі 
202 433,25 грн, позивач розрахував його, як різницю коливання курсу гривні до долара США згідно з офіційним курсом Національного банку України на день придбання майна з прилюдних торгів та на дату повернення сплачених ним коштів, внаслідок чого він був позбавлений можливості придбати належне житло. 
 
Надаючи оцінку зазначеним доводам позивача, суди попередніх інстанції правильно виходили з того, що зміна курсової різниці у вказаний позивачем період не є збитками/упущеною вигодою у розумінні статті 22 ЦК України, крім того майно реалізовувалось та придбавалось позивачем на прилюдних торгах за гривню, яка є офіційною грошовою одиницею України та єдиним законним платіжним засобом на її території. 
 
Верховний Суд вважає необхідним зауважити, що «курсова різниця» жодним чином не може бути ні збитками, ні упущеною вигодою. Коливання курсу валют, що призвело до курсової різниці, не можна розцінювати як неправомірні дії боржника, що призвели до позбавлення кредитора можливості отримати прибуток (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 30 травня 2018 року у справі № 750/8676/15 (провадження 
№ 14-79цс18)).
 
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). 
 
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
 
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).
 
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, правильно встановивши обставини справи, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, обгрунтовано виходив із недоведеності позивачем заявлених вимог за відсутності належних і достатніх доказів на підтвердження наявності заподіяної йому шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями органу державної влади.
 
Доводи касаційної скарги в цілому зводяться до незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо установлених ними обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження та оцінки судами, які їх обгрунтовано спростували. У силу повноважень, визначених статтею 400 ЦПК України (у редакції, чинній на момент подання касаційної скарги), суд касаційної інстанції не вправі здійснювати переоцінку доказів та встановлювати нові обставини.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України (у редакції, чинній на момент подання касаційної скарги) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Аналізуючи наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що суди першої та апеляційної інстанцій правильно визначили характер правовідносин, застосували закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідили матеріали справи, надали належну оцінку доводам сторін та зібраним у справі доказам. Оскаржувані судові рішення є законними та обгрунтованими, а тому відсутні підстави для задоволення касаційної скарги.
 
Керуючись статтями 400, 401, 409, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 серпня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 11 грудня 2019 року залишити без змін. 
 
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                     Г. І. Усик
І. Ю. Гулейков 
О. В. Ступак