УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №935/74/20 Головуючий у 1-й інст. Янчук В. В. 
Категорія 84 Доповідач Галацевич О. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого – судді Галацевич О.М.,                
суддів:                  Григорусь Н.Й., Микитюк О.Ю.,
з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.                
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу №935/74/20 за заявою ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_1 до Релігійної організації Свято-Успенської Української православної церкви, третя особа – державний нотаріус Коростишівської державної нотаріальної контори Ломакова Марина Іванівни, про визнання заповіту недійсним, 
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 ,
на ухвалу Коростишівського районного суду Житомирської області, постановлену 23 жовтня 2020 року суддею Янчук В.В. у м.Коростишеві, повний текст ухвали складено 23 жовтня 2020 року,

в с т а н о в и в :

У січні 2020 року ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив визнати недійсним заповіт ОСОБА_3 від 21 липня 2015 року, складений на користь Релігійної організації Свято-Успенської Української православної церкви (далі – Релігійна організація), посвідчений приватним нотаріусом Коростишівської державної нотаріальної контори Ломаковою М.І. 
22 жовтня 2020 року  ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на: житловий будинок АДРЕСА_1 ; земельні ділянки за вищевказаною адресою з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, кадастровий номер 1822587301:01:004:0095, площею 0,25 га та для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 1822587301:01:004:0096, площею 0,205 га.
Обґрунтовував заяву тим, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне нерухоме майно може істотно ускладнити ефективний захист та поновлення порушених прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області від 23 жовтня 2020 року у  задоволенні заяви представника ОСОБА_2 – ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить вказану ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити.
На його думку, висновок суду про те, що заявником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження реальної загрози невиконання чи утруднення виконання рішення суду в разі задоволення позову є необґрунтованими. Зокрема, оскільки між сторонами дійсно існує реальний спір з приводу укладеного заповіту, на підставі якого відповідач став власником нерухомого майна (житлового будинку та земельних ділянок), він може в будь-який час розпорядитися спірним нерухомим майном на власний розсуд та реалізувати його, а поява нового власника може істотно ускладнити виконання рішення суду у разі задоволення позову. Намір реалізувати спірне нерухоме майно, позивач не може передбачити у часі, проте такі наміри відомі останньому зі слів настоятеля Релігійної організації Свято-Успенської Української православної церкви. 
ОСОБА_1 вказує, що накладення арешту є тимчасовим обмеженням, що застосовується для захисту законних інтересів позивача на випадок недобросовісних дій відповідача.
Також, на його думку, є порушенням процесуальних норм, те, що його заяву про забезпечення позову розглянуто суддею Коростишівського районного суду Житомирської області Янчук В.В., хоча головуючим у справі №935/74/20 є суддя того ж суду - Пасічний Т.З.
14 січня 2021 року до апеляційного суду надійшов відзив представника Релігійної організації, у якому він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Коростишівського районного суду Житомирської області від 23 жовтня 2020 року – без змін. На його думку, суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для забезпечення позову. 
В судовому засіданні ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу задовольнити, представники Релігійної організації Кушніренко А.В. та Семенюк А.Г. просили залишити апеляційну скаргу без задоволення. 
Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.
Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду в разі задоволення позову, а саме: про вчинення відповідачем дій щодо реалізації майна, підготовчих дій до його реалізації.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, а доводи апеляційної скарги вважає безпідставними, враховуючи наступне.
Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.  
Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.
Положеннями статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Одним із видів такого забезпечення є  накладення арешту на майно, заборона вчиняти певні дії тощо.
Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Згідно положень Пленуму Верховного Суду України п.4 постанови №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суддя має пересвідчитися в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.
В заяві про забезпечення позову не зазначено жодного доказу на підтвердження реальної загрози невиконання чи утруднення виконання рішення суду. 
Отже, посилання представника позивача на те, що існує можливість відчуження даного майна суд правильно вважав необґрунтованими, оскільки дані обставини нічим не підтверджені і не свідчать що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що на підставі оспорюваного заповіту Релігійна організація отримала свідоцтво про право на спадщину та зареєструвала право власності на нерухоме майно, на яке просив накласти арешт позивач.
Водночас, позов є немайновим, а тому доводи представника позивача про те, що невжиття заходів забезпечення позову унеможливить або утруднить виконання судового рішення є безпідставними. Зазначені позивачем заходи забезпечення позову не є співмірними із заявленими позовними вимогами та не зможуть забезпечити ефективне поновлення прав позивача, у разі ухвалення рішення про задоволення позову.
Посилання у апеляційній скарзі на розгляд питання забезпечення позову суддею  Янчук В.В. не може бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки, як вбачається з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.10.2020, повторний автоматичний розподіл заяви здійснено у зв`язку з  перебуванням  головуючого у даній справі ОСОБА_4  на лікарняному та з метою додержання процесуальних строків, визначених ч. 1 ст.153 ЦПК України. 
Ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, а тому підстави для її скасування відсутні.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а ухвалу Коростишівського районного суду Житомирської області від 23 жовтня 2020 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 02 лютого 2021 року.