Постанова
Іменем України
 
25 лютого 2021 року
м. Київ
 
справа № 761/36267/16-ц
 
провадження № 61-8050св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Червинської М. Є.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 ,
відповідачі: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , 
треті особи: служба у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_5 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 листопада 2018 року у складі судді 
Юзькової О. Л. та постанову Київського апеляційного суду від 02 квітня 2019 рокуу складі колегії суддів: Приходька К. П., Таргоній Д. О., Журби С. О.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У жовтні 2016 року ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 , 
ОСОБА_4 , треті особи: служба у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_5 , про встановлення порядку користування жилим приміщенням.
 
Позов мотивовано тим, що згідно з розпорядженням № 22911 від 20 жовтня                   1998 року Шевченківської районної державної адміністрації відділом приватизації державного житлового фонду було видано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 . 
 
Квартира була приватизована згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та належить на праві власності позивачу, відповідачам та ОСОБА_6 . 
 
У зв?язку зі смертю ОСОБА_6 право власності на її частину оформлено на відповідача ОСОБА_3 (свідоцтво про право на спадщину з законом ). 
 
Квартира складається з трьох кімнат, дві з яких є ізольовані та одна є прохідною. В квартирі мешкають співвласники, дружина позивача ОСОБА_5 та неповнолітня донька позивача - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
 
Між співвласниками виник спір щодо користування житловим приміщенням. 
 
Фактично позивач та його родина займають житлову кімнату площею 
12,9 кв. м. Мирним шляхом вирішити спір не є можливим, при цьому виділити майно (частку) квартири, яка належить позивачу також неможливе. 
 
Позивач просив встановити наступний порядок користування квартирою АДРЕСА_1 : виділити ОСОБА_1 та членам його сім?ї в користування житлову кімнату площею 12,90 кв. м; виділити 
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в користування житлову кімнату площею 18,10 кв. м та житлову кімнату площею 10,30 кв. м; місця загального користування залишити у спільному користуванні співвласників квартири.
 
Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанцій 
 
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 20 листопада 2018 року позовні вимоги задоволено.
 
Встановлено наступний порядок користування квартирою АДРЕСА_1 :
 
- виділено ОСОБА_1 та членам його сім?ї в користування житлову кімнату площею 12,90 кв. м;
 
- виділено ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в користування житлову кімнату площею 18,10 кв. м та житлову кімнату площею 10,30 кв. м.
 
Місця загального користування залишено у спільному користуванні співвласників квартири.
 
Рішення суду мотивовано тим, що сторони спору є співвласниками спірної квартири. Встановлення порядку користування квартирою запропонований позивачем жодним чином не порушить права співвласників приміщення з огляду на те, що відповідачі користуються саме зазначеними приміщеннями.
 
Постановою Київського апеляційного суду від 02 квітня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення.
 
Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 листопада 2018 року залишено без змін.
 
Залишаючи без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_4 , апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції.
 
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
 
17 квітня 2019 року ОСОБА_4 через засоби поштового зв?язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 листопада 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 квітня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що встановлений порядок користування житлом за судовим рішенням учасника спільної власності на житлове приміщення до іншого при відсутності технічної можливості поділу, виділу, незначний розмір жилої площі який не забезпечує фактичної можливості проживати та використовувати для житла площу, яка відповідає розміру частки у власності не узгоджується із статтею 358 ЦК України.
 
Доводи інших учасників справи
 
08 червня 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_5 через засоби поштового зв?язку подали до Верховного Суду відзив, у якому просять касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 листопада 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 квітня 2019 року залишити без змін.
Рух касаційної скарги та матеріалів справи
 
Ухвалою Верховного Суду від 25 квітня 2019 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Шевченківського районного суду міста Києва.
 
30 травня 2019 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.
 
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ 
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закону України від 15 січня 2020 року 
№ 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
 
Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
За таких обставин розгляд касаційної скарги  ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 листопада 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 квітня 2019 року здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 
03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.
 
Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
 
Фактичні обставини справи
 
Квартира АДРЕСА_1 була приватизована ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданого 20 жовтня 1998 року відділом приватизації державного житлового фонду Шевченківської районної держадміністрації на підставі розпорядження № 22911 від 20 жовтня 1998 року.
 
Станом на день розгляду справи, співвласниками квартири є позивач ОСОБА_1 , відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .
 
На частину квартири, що належала ОСОБА_7 після смерті останньої, видано свідоцтво про право власності на спадщину за законом (на 1/4 частину) на ім`я ОСОБА_3 , реєстровий № НОМЕР_1.
 
Згідно довідки КП «Центр комунального сервісу» в квартирі зареєстровані: позивач ОСОБА_1 , відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , третя особа ОСОБА_5 та неповнолітня ОСОБА_2 
 
ОСОБА_5 є дружиною позивача, а ОСОБА_2 - донька позивача.
 
Згідно технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 , спірне житло є трикімнатною квартирою загальною площею 56,12 кв.м., житловою 41,30 кв.м., при цьому кімнати мають наступну житлову площу: 
12,90 кв.м., 18,10кв.м., 10,3 кв.м. Кімната розміром 10,30 кв.м. є прохідною.
 
Квартира обладнана місцями загального користування до яких відносяться: кухня, ванна кімната, вбиральня, коридор, вбудована шафа та балкон.
 
За висновком судової будівельно-технічної експертизи № 493 складеного фахівцями Київської незалежної судово-експертної установи, 26 квітня 2018 року, встановлення порядку користування квартирою 
АДРЕСА_1 між зареєстрованими особами: ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , з урахуванням порядку користування житловим приміщенням, що склався між сторонами, відповідно до ідеальних часток співвласників в розмірі 1/4 та 3/4 не вбачається за можливе.
 
При цьому експертом на розгляд суду запропоновано варіанти встановлення порядку користування квартирою, розроблені з відхиленням від ідеальних часток співвласників. Можливі варіанти встановлення порядку користування квартирою, в частках наближених до ідеальних із зазначенням приміщень, які пропонуються надати співвласникам для ізольованого користування; переліку приміщень, що пропонується надати в спільне користування співвласників.
 
Так, за запропонованим експертом варіантом № 1 встановлення порядку користування квартирою позивачу, ОСОБА_5 та ОСОБА_2 запропоновано виділити у користування житлову кімнату площею 12,90 кв.м., відповідачам ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - житлові кімнати площею 18,10 кв.м. та 10,30 кв.м. Місця загального користування - залишити у спільному користуванні співвласників.
 
Мотиви з яких виходить Верховний Суд та застосовані норми права
 
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення відповідають.
 
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
 
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Згідно частини першої статті 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
 
При встановленні порядку користування будинком (квартирою) кожному зі співвласників передається в користування конкретна частина будинку (квартири) з урахуванням його частки в праві спільної власності на будинок (квартиру). Разом з тим виділені в користування приміщення можуть бути і неізольовані, і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно.
 
Установивши, що 1/4 частка у спірній квартирі належить позивачу, власником інших - 3/4 ( ОСОБА_8 - 2/4 частки та ОСОБА_4 1/4 частка) є відповідачі, між сторонами існує спір щодо користування цим майном і поділ квартири з виділенням вказаних часток в натурі є неможливим, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для встановлення між сторонами порядку користування квартирою за запропонованим позивачем варіантом, який відповідає інтересам обох її співвласників.
 
Наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій стосовно встановленого порядку користування квартирою з урахуванням розміру часток у власності кожного із співвласників. Вказані аргументи спрямовані на доведення необхідності переоцінки доказів і обставин.
 
В силу приписів статті 400 ЦПК України, суд касаційної інстанції не може вдаватись до встановлення або до оцінки обставин, що не були встановлені в оскаржуваних рішеннях, не вирішує питання про достовірність або недостовірність доказів чи про перевагу одних доказів над іншими.
 
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків судів, Верховний Суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вмотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків судів попередніх інстанцій. 
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 листопада 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 квітня 2019 року - без змін, оскільки підстави для скасування судових рішень відсутні.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.
 
Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 листопада 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 квітня 2019 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                             В. М. Коротун
 
С. Ю. Бурлаков
 
М. Є. Червинська