ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

10 лютого 2021 року 	м. Дніпро	справа № 160/10855/20	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Кругового О.О. (доповідач),
                               суддів:  Прокопчук Т.С., Шлай А.В.,     
  
          розглянувши в порядку письмового провадження  в місті Дніпро  апеляційну скаргу ОСОБА_1     
на рішення Дніпропетровський окружний адміністративний суд  від 15 грудня 2020   року, (суддя суду першої інстанції Дєєв М.В.), прийняте у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро, в адміністративній справі №160/10855/20  за позовом ОСОБА_1 до  Голови Верховної Ради України Разумкова Дмитра Олександровича  про визнання протиправним неналежний розгляд звернень та зобов`язання вчинити певні дії, - 
ВСТАНОВОВ: 
          09 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просив: 
   - визнати протиправним неналежний розгляд звернень ОСОБА_1 12.07.2020 року на ім`я Голови ВРУ ОСОБА_2 ;
- зобов`язати Голову ВРУ Разумкова Д.О. повторно розглянути скарги ОСОБА_1 12.07.2020 року на ім`я Голови ВРУ ОСОБА_2 , вжити інших заходів, які б унеможливлювали повторення вищевикладеної ситуації та сприяти відновленню порушених конституційних прав.
В обґрунтування позовних вимог вказано, що  позивач звернувся до відповідача зі скаргою, щодо дій (бездіяльності) державних органів України, які порушують конституційні права на звернення, соціальний та судовий захист позивача та просив вжити заходи щодо здійснення парламентського контролю за діяльністю державних органів України та додержанням конструкційних прав і свобод людини і громадянина, у відповідності до повноважень Верховної Ради України. При цьому, на думку позивача його скарга не була розглянута належним чином, а запропоновані заходи не вжиті, оскільки дії відповідача порушують ст.7, 18 та 19 Закону України “Про звернення громадян”. З огляду на вказане, позивач просив задовольнити позовні вимоги. 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2020 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить оскаржуване рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про відмову в позові.
Апеляційна скарга обґрунтована фактично доводами адміністративного позову. Також позивач зазначає, що відповідачем було розглянуто його звернень належним чином, право на особисту участь при розгляді скарг позивача не було реалізоване через протиправну бездіяльність відповідача, таким чином, суд першої інстанції необґрунтовано відмовив позивачу у задоволенні позовних вимог.
Від відповідача на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить суд залишити рішення суду першої інстанції – без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення. 
Від позивача через електронну систему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в якій останній зазначає, що доводи щодо порушень, які мали місце з боку відповідача ним викладено в адміністративному позові та апеляційній скарзі. Поряд із цим позивачем зазначено, що в апеляційній скарзі замість дати « 12.07.2020 року» ним помилково зазначено « 17.06.2020 року». Також, посилаючись на ПКМУ №641 від 22.07.2020 року, яка скасовує особистий прийом громадян під час карантину, представник відповідача Шумар В.Ю. не звертає увагу на приписи  ст. 40 та 64 Конституції України.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу та відповіді на відзив на апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
          Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що  12.07.2020 року   ОСОБА_1 звернувся до Голови Верховної Ради України ОСОБА_2 зі скаргою на порушення конституційних прав на звернення, судовий та соціальний захист з боку державних органів України та просив вжити заходів, які б унеможливлювали повторення порушень та сприяти відновленню порушених конституційних прав позивача.
30.07.2020 року листом Голови Комітету Верховної Ради України з питань правової політики Костіним А.Є. №04-26/18-2020/123481 позивачу була надана відповідь на його скаргу щодо порушення конституційних прав на звернення, судовий і соціальний захист, а також інших питань, зокрема, позивачу було повідомлено, що листом від 11.02.2020 року вих.№04-20/18-364) йому надано відповідь в межах предметів віданні Комітету визначених пунктом 16 Постанови Верховної Ради України від 29.08.2019 року №19-ІХ “Про перелік, кількісний склад і предмети відання комітетів Верховної Ради України дев`ятого скликання”.
31.07.2020 року Голова Комітету з питань соціальної політики та захисту прав ветеранів Верховної Ради України Третьякова Г.М. листом №04-30/16-2020/124645 повідомлено позивача, що в межах визначених повноважень було розглянуто звернення щодо порушення конституційного права на судовий захист, безоплатну правову допомогу, невиконання Україною рішень Європейського суду  з прав людини та інших питань. Також, повідомлено, що зі скаргою позивача ознайомлено народних депутатів України – членів Комітету, які відповідно до статті 93 Конституції України мають право законодавчої ініціативи у Верховній Раді України. З огляду на підвідомчість порушених у листі питань на підставі статті 7 Закону України “Про звернення громадян”, звернення позивача надіслано до Міністра юстиції України Малюськи Д.Л. для опрацювання питань викладених у ньому та відповідного реагування згідно із законодавством. Також вказано, що про розгляд звернення буде повідомлено Міністерством юстиції України.
Позивач вважає неналежним розглядом його звернення, самоусунення відповідача від надання відповіді на звернення та від виконання повноважень щодо здійснення парламентського контролю за діяльністю державних органів, порушення права позивача бути присутнім при розгляді його звернення та невжиття заходів вказаних у зверненні, що на думку позивача порушує його конституційні права, що і стало підставою для звернення з даною позовною заявою до суду.
          Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що звернення позивача було правомірно направлено за належністю до відповідних комітетів Верховної Ради України, оскільки вирішення зазначеного питання не належить до повноважень саме Голови Верховної Ради України, при цьому, жодний орган державної влади, в тому числі відповідач, не має права впливати або іншим способом втручатись в діяльність таких комітетів, до компетенції яких належить вирішення питань викладених позивачем у скарзі.
          Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
          Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Питання реалізації громадянами вказаних конституційних прав регулює Закон України “Про звернення громадян”.
Згідно з ч. 1 ст. 1 вказаного Закону громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Відповідно до ст. 3 Закону України “Про звернення громадян” під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання)і скарги.
Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.
Відповідно до частин 1, 9 статті 5 Закону України “Про звернення громадян” звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.
Звернення про надання безоплатної правової допомоги розглядаються в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правової допомоги.
Відповідно до статті 12 Закону України “Про звернення громадян” дія цього Закону не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений кримінальним процесуальним, цивільно-процесуальним, трудовим законодавством, законодавством про захист економічної конкуренції, законами України “Про судоустрій і статус суддів” та “Про доступ до судових рішень”, Кодексом адміністративного судочинства України, законами України “Про запобігання корупції”, “Про виконавче провадження”.
Згідно з частинами 1, 2 статті 16 Закону України “Про звернення громадян” скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об`єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду.
Скарги Героїв Радянського Союзу, Героїв Соціалістичної Праці, осіб з інвалідністю внаслідок війни розглядаються першими керівниками державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій особисто.
Згідно статті 18 Закону України “Про звернення громадян” громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право: - особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; - знайомитися з матеріалами перевірки; - подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу; - бути присутнім при розгляді заяви чи скарги; - користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку; - одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги; - висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги; - вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.
Відповідно до статті 19 Закону України “Про звернення громадян” органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: - об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; - у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; - на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; - скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; - забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; - письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; - вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина; - у разі визнання заяви чи скарги необгрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; - не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; - особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.
У разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань. Це положення не скасовує вимоги абзацу дев`ятого частини першої цієї статті.
Відповідно до частини 1 статті 20 Закону України “Про звернення громадян” звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.
          Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що аналіз зазначених вище норм права, дає підстави зробити висновок, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків, при цьому, таке право кореспондується із обов`язками органів влади здійснити розгляд таких звернень, з урахуванням їх функціональних обов`язків.
При цьому, згідно з статтею 75 Конституції України єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України.
Частиною 5 статті 83 Конституції України визначено, що порядок роботи Верховної Ради України встановлюється Конституцією України та Регламентом Верховної Ради України.
Відповідно до статті 88 Конституції України Верховна Рада України обирає із свого складу Голову Верховної Ради України, Першого заступника і заступника Голови Верховної Ради України та відкликає їх з цих посад.
Голова Верховної Ради України: 1) веде засідання Верховної Ради України; 2)організовує роботу Верховної Ради України, координує діяльність її органів; 3) підписує акти, прийняті Верховною Радою України; 4) представляє Верховну Раду України у зносинах з іншими органами державної влади України та органами влади інших держав; 5)організовує роботу апарату Верховної Ради України.
Голова Верховної Ради України здійснює повноваження, передбачені цією Конституцією, у порядку, встановленому Регламентом Верховної Ради України.
Правові засади роботи Верховної Ради України визначені у ст. 1 Закону України “Про Регламент Верховної Ради України”, відповідно до якої порядок роботи Верховної Ради України, її органів та посадових осіб, засади формування, організації діяльності та припинення діяльності депутатських фракцій (депутатських груп) у Верховній Раді встановлюються Конституцією України, Регламентом Верховної Ради України та законами України “Про комітети Верховної Ради України”, “Про статус народного депутата України”, про тимчасові слідчі комісії, спеціальну тимчасову слідчу комісію і тимчасові спеціальні комісії Верховної Ради України.
Повноваження Голови Верховної Ради України визначені у ст. 78 Закону України “Про Регламент Верховної Ради України”.
Розпорядженням Голови Верховної Ради від 11.07.2016 року № 276 затверджено Порядок роботи із зверненнями громадян в Апараті Верховної Ради (далі - Порядок № 276).
Підпунктом 4.1 пункту 4 Порядку № 276 встановлено, що звернення громадян, адресовані комітетам Верховної Ради, депутатським фракціям (депутатським групам) у Верховній Раді та їх керівництву, після реєстрації у Відділі з питань звернень громадян передаються секретаріатам відповідних комітетів Верховної Ради, секретаріатам депутатських фракцій (депутатських груп) через відділ службової кореспонденції за вихідними реєстрами.
Звернення громадян, адресовані Верховній Раді України, керівництву Верховної Ради, розглядаються у Відділі з питань звернень громадян або, залежно від характеру порушених питань і зазначених у них адресатів, передаються ним у встановленому порядку відповідним структурним підрозділам Апарату або надсилаються відповідним органам державної влади, органам місцевого самоврядування, об`єднанням громадян, підприємствам, установам, організаціям, до компетенції яких належить вирішення порушених громадянами питань.
Згідно з пунктом 6.1.7. Положення про порядок роботи з документами у Верховній Раді України (затверджений Розпорядженням Голови Верховної Ради України від 25.05.2006 року № 448) документи, надіслані на ім`я Голови Верховної Ради України та на адресу Верховної Ради України, передаються до секретаріату Голови Верховної Ради України.
Відповідно до ст. 89 Конституції України Верховна Рада України для здійснення законопроектної роботи, підготовки і попереднього розгляду питань, віднесених до її повноважень, виконання контрольних функцій відповідно до Конституції України створює з числа народних депутатів України комітети Верховної Ради України та обирає голів, перших заступників, заступників голів та секретарів цих комітетів.
Організація і порядок діяльності комітетів Верховної Ради України, її тимчасових спеціальних і тимчасових слідчих комісій встановлюються законом.
Згідно зі ст. 1 Закону України “Про комітети Верховної Ради України” Комітет Верховної Ради України - орган Верховної Ради України, який утворюється з числа народних депутатів України для здійснення за окремими напрямами законопроектної роботи, підготовки і попереднього розгляду питань, віднесених до повноважень Верховної Ради України, виконання контрольних функцій.
Комітет відповідальний перед Верховною Радою України і підзвітний їй.
Діяльність комітетів координує Голова Верховної Ради України згідно Конституцією України та в порядку, встановленому Регламентом Верховної Ради України.
Згідно зі ст. 11, 13, 22 Закону України “Про комітети Верховної Ради України”, організаційна функція комітетів полягає в розгляді звернень, що надійшли до комітету в установленому порядку.
Звернення, що надходять до комітетів, розглядаються головою комітету або за його дорученням першим заступником, заступником, головами підкомітетів чи іншими членами комітету в порядку та терміни, визначені законом.
Статтею 7 Регламенту Верховної Ради України визначено, що організаційне, правове, наукове, документальне, інформаційне, експертно-аналітичне, матеріально-технічне та фінансове забезпечення діяльності Верховної Ради, її органів, народних депутатів, депутатських фракцій (депутатських груп) у Верховній Раді здійснює Апарат Верховної Ради. Апарат діє на основі Положення про Апарат Верховної Ради.
Встановлені обставини справи свідчать, що 12.07.2020 року   ОСОБА_1 звернувся до Голови Верховної Ради України ОСОБА_2 зі скаргою на порушення конституційних прав на звернення, судовий та соціальний захист з боку державних органів України та просив вжити заходів, які б унеможливлювали повторення порушень та сприяти відновленню порушених конституційних прав позивача.
20.07.2020 року відповідно до реєстраційно-контрольної картки №09-1267.04.09/10-07.20-В вказану скаргу позивача було отримано відповідачем засобами поштового зв`язку.
Відповідно до наявної в матеріалах справи копії реєстру №2 вихідного листування Управління з питань звернень громадян, надісланого структурним підрозділам Апарату Верховної Ради України від 20.07.2020 року, скаргу позивача було надіслано Секретаріату Голови Верховної Ради України.
20.07.2020 року листом Управління з питань звернень громадян Апарату Верховної Ради України №09-1267.04.09/10.2-07.20-В повідомлено позивача, що його звернення одержано та передано до Секретаріату Голови Верховної Ради України. Надіслання вказаного повідомлення підтверджується наявною в матеріалах справи копією реєстру №8 вихідних повідомлень Управління з питань звернень громадян, надісланих заявникам 20.07.2020 року.
30.07.2020 року листом Голови Комітету Верховної Ради України з питань правової політики Костіним А.Є. №04-26/18-2020/123481 позивачу була надана відповідь на його скаргу щодо порушення конституційних прав на звернення, судовий і соціальний захист, а також інших питань, зокрема, позивачу було повідомлено, що листом від 11.02.2020 року вих.№04-20/18-364) йому надано відповідь в межах предметів відання Комітету визначених пунктом 16 Постанови Верховної Ради України від 29.08.2019 року №19-ІХ “Про перелік, кількісний склад і предмети відання комітетів Верховної Ради України дев`ятого скликання”.
31.07.2020 року Голова Комітету з питань соціальної політики та захисту прав ветеранів Верховної Ради України Третьякова Г.М. листом №04-30/16-2020/124645 повідомлено позивача, що в межах визначених повноважень було розглянуто звернення щодо порушення конституційного права на судовий захист, безоплатну правову допомогу, невиконання Україною рішень Європейського суду  з прав людини та інших питань, повідомлено, що зі скаргою позивача ознайомлено народних депутатів України – членів Комітету, які відповідно до статті 93 Конституції України мають право законодавчої ініціативи у Верховній Раді України. З огляду на підвідомчість порушених у листі питань на підставі статті 7 Закону України “Про звернення громадян” звернення позивача надіслано до Міністра юстиції України Малюськи Д.Л. для опрацювання питань викладених у ньому та відповідного реагування згідно із законодавством. Також вказано, що про розгляд звернення буле повідомлено Міністерством юстиції України.
31.07.2020 року Комітет з питань соціальної політики та захисту прав ветеранів Верховної Ради України листом №04-30/13-2020/124642 направлено Міністру юстиції України Малюсці Д.Л. скаргу позивача за належністю для розгляду у межах повноважень та перевірки викладених у ньому питань.
Таким чином, скарга позивача, яка надійшла до Голови Верховної Ради України була зареєстрована та передана до Секретаріату Голови Верховної Ради України, у відповідності до вимог чинного законодавства України.
За дорученням Голови Верховної Ради України скаргу позивача було передано для розгляду відповідним Комітетам Верховної Ради України, що також відповідає вимогам приведеного вище законодавства України, в свою чергу, після розгляду відповідними комітетами позивачу були надані відповіді по суті його скарги.
Надаючи правову оцінку доводам позивача про порушення його права на особисту участь при розгляді його звернення, суд зазначає наступне.
Статтею 18 Закону України “Про звернення громадян” передбачено право громадянина, зокрема, бути присутнім при розгляді заяви чи скарги та особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви.
Зазначені права, відповідно до ст. 19 Закону України “Про звернення громадян” забезпечуються обов`язком органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, їх керівників та інших посадових осіб на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу.
Як встановлено судом та не заперечується сторонами, зі змісту звернення позивача вбачається, що останній просив забезпечити його право особисто викласти аргументи особі, якій буде доручено перевірку скарги, та бути присутнім при розгляді скарги.
Разом з тим, Постановою Кабінету Міністрів України № 641 від 22.07.2020 року (Редакція від 13.11.2020 року, розміщена на сайті Верховної Ради України https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/641-2020-%D0%BF#Text), відповідно до ст. 29 Закону України “Про захист населення від інфекційних хвороб” було установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби  COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 1 серпня до 31 грудня 2020 р. на території України карантин, продовживши на всій території України дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 р. № 211 “Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2” та від 20.05.2020 р. № 392 “Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2”, яка опублікована в Офіційному віснику України (офіційне видання) від 14.08.2020 року, № 63, стор. 22, код акта 100275/2020.
Розпорядженням Голови Верховної Ради України № 206 від 28.05.2020 року “Про знесення змін до розпорядження Голови Верховної Ради України “Про додаткові заходи із попередження виникнення гострої респіраторної хвороби” від 12.03.2020 року № 151” знесено зміни до вказаного розпорядження, відповідно до яких:
1. Викласти пункт 1 у такій редакції:
“ 1. Тимчасово, на період дії в Україні встановленого Кабінетом Міністрів України карантину, обмежити допуск до адміністративних будинків, споруд і службових приміщень Верховної Ради України усіх осіб, крім:
1) народних депутатів України;
2) працівників Апарату Верховної Ради України;
3) працівників державних підприємств та установ, що забезпечують діяльність Верховної Ради України; помічників-консультантів народних депутатів України;
4) помічників-консультантів народних депутатів України;
5) членів Кабінету Міністрів України, представників центральних органів виконавчої влади, інших осіб, які беруть участь у розгляді Верховною Радою України питань порядку денного пленарних засідань (до адміністративного будинку Верховної Ради України по вул. Грушевського, 5).
Розпорядженням Голови Верховної Ради України № 304 від 21.10.2020 року “Про внесення змін до розпорядження Голови Верховної Ради України від 12.03.2020 року № 151 “Про додаткові заходи із попередження виникнення гострої респіраторної хвороби” внесено зміни, відповідно до яких п. 5 розпорядження викласти в редакції:
“ 5. Продовжити опрацювання письмових чи електронних звернень громадян, призупинивши на період дії встановленого в Україні карантину особистий прийом громадян в адміністративних будинках Верховної Ради України.
Управлінню з питань звернення громадян передавати зареєстровані звернення громадян на опрацювання у Верховній Раді України виключно з використанням інструментів електронної форми документообігу. На період дії встановленого в Україні карантину оригінали таких звернень зберігати в Управлінні з питань звернень громадян”.
Таким чином, на виконання Постанови Кабінету Міністрів України № 641 від 22.07.2020 року, з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19, задля захисту життя та здоров`я громадян розпорядженням відповідача було тимчасово призупинено особистий прийом громадян в адміністративних будинках Верховної Ради України, у зв`язку з чим, відповідачем обгрунтовано не було забезпечено право позивача на особистий прийом щодо  його скарги.
Стосовно доводів позивача про невжиття відповідачем заходів вказаних у зверненні, суд зазначає наступне.
Встановлені обставини справи свічать, що позивач, реалізувавши своє право на звернення до суб`єкта владних повноважень, звернувся до Голови Верховної Ради України зі скаргою, яку було розглянуто відповідними комітетами та на яку у встановлений законом строк були надані письмові відповіді.
Яке правильно встановивив суд першої інстанції, позивач раніше неодноразово звертався із аналогічними питаннями та на які отримував відповіді.
Так, зокрема листом Голови Комітету Верховної Ради України з питань правової політики № 04-26/18-2020/123481 від 30.07.2020 року ОСОБА_1 була надана відповідь на його скаргу щодо порушення конституційних прав на звернення, судовий і соціальний захист, а також інших питань, зокрема, ОСОБА_1 , було повідомлено, що листом від 11.02.2020 року (вих. № 04-26/18-364) йому надано відповідь в межах предметів відання Комітету, визначених пунктом 16 Постанови Верховної Ради України від 29.08.2019 року № 19-ІХ “Про перелік, кількісний склад і предмети відання комітетів Верховної Ради України дев`ятого скликання”, а також була надіслана копія листа цієї відповіді ОСОБА_1 .
Також, Листом Голови Комітету з питань Регламенту, депутатської етики та організації роботи Верховної Ради України Кальченка С.В. за № 04-28/16-132764(169971) від 12.08.2020 року ОСОБА_1 була надана відповідь на його звернення щодо порушення конституційних прав на звернення.
14.08.2020 року листом Голови Комітету Верховної Ради України з питань прав людини, деокупації та реінтеграції тимчасово окупованих територій у Донецькій, Луганській областях та Автономної Республіки Крим, міста Севастополя, національних меншин і міжнаціональних відносин ОСОБА_3 № 04-25/17-2020/133546 була направлена поштою відповідь ОСОБА_1 на його звернення від 12.07.2020 року, що підтверджується списком відправленої кореспонденції.
Також, Комітет направив звернення ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України - центрального органу виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері громадянства.
Листом Державної міграційної служби України № 6.4-6728/3-20 від 27.08.2020 року була надана відповідь ОСОБА_1 на його звернення від 12.07.2020 року, про зазначене було повідомлено листом Державної міграційної служби України № 6.4-6729/3-20 від 27.08.2020 року Комітет та надано копію листа-відповіді.
Отже,  відповіді на звернення позивача були надані відповідними комітетами Верховної Ради України, у зв`язку з чим, суд не може надавати оцінку змісту відповідей суб`єкта владних повноважень, який не є стороною у справі дії та/або бездіяльність, рішення якого не оскаржуються.
Завданням адміністративного судочинства згідно з частиною першою статті 2 КАС є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень..
Статтею 5 КАС встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушенні в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року N 19-рп/2011 (Рішення N 19-рп/2011), зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.
Утвердження правової держави, відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України, полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту.
Відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.
Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 5 КАС.
Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Право на захист має особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність.
          Таким чином, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.
З огляду на викладене, суд апеляційної інсатнції погоджується з висновками суду першої інстанції, що звернення позивача було правомірно направлено за належністю до відповідних комітетів Верховної Ради України, оскільки вирішення зазначеного питання не належить до повноважень саме Голови Верховної Ради України, при цьому жодний орган державної влади, в тому числі відповідач не має права впливати або іншим способом втручатись в діяльність таких комітетів, до компетенції яких належить вирішення питань викладених позивачем у скарзі. Відтак, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що з даному випадку відповідачем не допущено протиправної бездіяльності у відношенні звернень позивача, не вчинено також будь-яких дій на порушення прав та інтересів позиавча. 
          Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної зазначає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , а тому в силу приписів ст. 316 КАС України, підстави для зміни або скасування рішення суду першої інстанції – відсутні.
          Керуючись ст. ст. 243, 308, 311, 316, 321, 325 КАС України, суд, - 
ПОСТАНОВИВ:
          Апеляційну скаргу ОСОБА_1  - залишити без задоволення.
          Рішення Дніпропетровський окружний адміністративний суд  від 15 грудня 2020   року в адміністративній справі №160/10855/20 – залишити без змін.
                    Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
          Постанова в повному обсязі складена 11.02.2021 року. 

Головуючий - суддя                                                                      О.О. Круговий 

                               суддя                                                                      Т.С. Прокопчук 

                               суддя                                                                      А.В. Шлай