Справа № 428/8520/20 
Провадження № 33/810/13/21 

ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справах Луганського апеляційного суду Руденко В.В., за участю: особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 
       розглянувши «12» лютого 2021 року у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу адвоката особи, яка притягається до адміністративної відповідальності -  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, пенсіонера, який проживає за адресою:  АДРЕСА_1  про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 26 листопада 2020 року по справі про адміністративні правопорушення, передбачені ст.ст.124, 122-4Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі-КУпАП), -

В С Т А Н О В И В :

Постановою судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 26 листопада 2020 року визнано винним ОСОБА_1  у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.124, 122-4КУпАП, та на нього у порядку ст.36 цього Кодексу накладено адміністративне стягнення у вигляді 30 годин громадських робіт. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 420 грн. 40 коп.
У постанові суду зазначено, що 31.08.2020 року о 17.00 годині в м.Сєвєродонецьк, просп. Хіміків,68, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом VOLKSWAGEN TOUAREG д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись заднім ходом, не переконався, що це буде безпечно та скоїв наїзд на транспортний засіб KIA CERATO д.н.з. НОМЕР_2 . В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Після чого водій ОСОБА_1 залишив місце ДТП.

В апеляційній скарзі  ОСОБА_1  порушує питання про скасування рішення суду першої інстанції, вважаючи його незаконним та необґрунтованим. Вказує на відсутність доказів його вини у справі та посилається на великий водійський свій досвід понад 30 років, що, на його переконання, свідчить про його професійне розуміння моменту скоєння ДТП, його наслідків та відповідальність. Зазначає, що 06.10.2020 року до нього звернулися поліцейські з проханням оглянути його автомобіль на предмет наявних пошкоджень в наслідок ДТП, проти чого він не заперечував та у його присутності був складений акт огляду транспортного засобу. При цьому будь-яких пошкоджень на його автомобілі не було встановлено. Окрім того апелянт звертає свою увагу на те, що він погодився на пропозицію поліцейських наступного дня зустрітися для з`ясування обставин ДТП. Однак, як вважає ОСОБА_1 , жодних доказів його вини у скоєнні ДТП не було встановлено, оскільки характерних пошкоджень його автомобіль не мав. Свідків цієї події відсутні, а сам факт його перебування на СТО у день ДТП він не заперечує. Також апелянт посилається на переглянуті 07.10.2020 року ним та поліцейськими записи камер спостереження з СТО, які не містяться відомостей про його причетність до ДТП. Натомість власник пошкодженого автомобіля на ім`я ОСОБА_2 вважає його винним у ДТП та вимагає 5000 грн.
Окрім того, у своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на порушення судом його права на захист, передбаченіст.268 КУпАП, оскільки судове засідання було проведено без його участі та без належного повідомлення про дату і час судового розгляду.
З урахуванням вищенаведеного просить апеляційний суд скасувати постанову судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 26 листопада 2020 року та закрити провадження по справі.

На апеляційну скаргу потерпілим  ОСОБА_3 подані заперечення, в яких він наводить свої аргументи на спростуваненя доводів апеляцянта та просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 .

В судовому засіданні апеляційного суду  ОСОБА_1  підтримав доводи поданої ним апеляційної скарги, наполягав на її задоволенні та додатково пояснив, що 31.08.2020 року, приблизно о 10.00 годині, він на своєму а/мVOLKSWAGEN TOUAREG д.н.з.  НОМЕР_1  разом із тестем ОСОБА_4 приїхав на СТО у м.Сєвєродонецьку по пр.Хіміків,68 для заміни фільтрів газового обладнання, де пробув близько 30 хвилин, після чого поїхав до м. Щастя на свою дачу та більше нікуди не їздив. Під час перебування на СТО у ДТП не потрапляв. Пошкодження задньої фари його автомобіля були спричинені ще у 2016 році у м. Біловодськ, коли він заднім ходом врізався у стовп.
06 жовтня 2020 року, коли він перебував у м. Сєвєродонецьк біля будівлі Центру зайнятості, до нього підійшов раніше не знайомий         ОСОБА_5 та запитав, чи можна оглянути його автомобіль разом з поліцейськими на предмет наявності технічних пошкоджень. Він погодився та разом з потерпілим і патрульними був оглянутий його автомобіль, але жодних характерних технічних пошкоджень для ДТП з а/м потерпілого встановлено не було. Натомість йому запропонували наступного дня приїхати на СТО, де він обслуговувався 31.08.2020 року для проведення експерименту. 
07 жовтня 2020 року він приїхав на СТО та під час експерименту було встановлено, що пошкодження задньої фари його автомобіля не характерні пошкодженням автомобіля ОСОБА_5 , оскільки пошкоджена фара його автомобіля знаходиться на відстані приблизно 1,3 м. від землі, а пошкодження на автомобілі потерпілого, - на відстані приблизно 0,5-0,7 м. від землі. Потім були переглянуті відеозаписи з камер спостереження СТО, на яких взагалі не зафіксовано момент ДТП, а лише можна побачити коли він заїжджав на СТО, але не зафіксовано момент виїзду. Будь-які акти щодо огляду його автомобіля та проведення експерименту працівниками патрульної поліції не складалися. 
Кім того наполягає, що до суду першої інстанції його не викликали, а про результати судового розгляду дізнався лише після отримання поштою копії судового рішення. Тому вважає, що його вина у ДТП не доведена та просить скасувати постанову місцевого суду, а справу закрити за відсутністю його вини. 

Щодо можливості апеляційного розгляду справи без участі потерпілого ОСОБА_3  апеляційний суд зазначає наступне. 

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дана справа надійшла до Луганського апеляційного суду 26 січня 2021 року (а.с.41).
В судове засідання апеляційної інстанції, яке було призначено на 05 лютого 2021 року, потерпілий ОСОБА_3  не з`явився, подавши клопотання про відкладення судового розгляду через особисті обставини (а.с.53). Постановою апеляційного суду розгляд справи було відкладено на 12 лютого 2021 року (а.с.54), про що належним чином було повідомлено потерпілого ОСОБА_3 (а.с.56).
Натомість, у судове засідання, призначене на 12 лютого 2021 року, потерпілий ОСОБА_3 повторно не з`явився, вчергове подавши до суду клопотання про відкладення судового розгляду через своє відрядження, але жодних підтверджуючих документів не долучив (а.с.59).
В контексті ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» слід зазначити, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що це роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (див. рішення Суду у справі "Шульга проти України", пункт 28, № 16652/04, від 02.12.2010).
При цьому Суд зазначав, що неможливість суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08 листопада 2005 року у справі № 36655/02 «Смірнова проти України», рішення ЄСПЛ від 27 квітня 2000 року у справі № 30979/96 «Фрідлендер проти Франції» (Frydlender v. France)). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ від 30 листопада 2006 року у справі «Красношапка проти України»).

Згідно приписів ч.ч.4,6 ст.294 КУпАП апеляційний перегляд здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду.
Неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.
Зазначені вище обставини свідчать про відсутність у потерпілого ОСОБА_3 поважних причин неявки до суду та зловживання своїми процесуальними правами.
Отже, дотримуючись визначених ч.4 ст.294 КУпАП строків апеляційного перегляду справи, які спливають 15 лютого 2021 року, та враховуючи зловживання потерпілим  ОСОБА_3  своїми процесуальними правами, суд апеляційної інстанції вважає за можливе провести судовий розгляд за його відсутності, що у свою чергу не може вважатися порушенням прав потерпілого, закріплених у ст.269 КУпАП та гарантованихп.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Вислухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , дослідивши матеріалі справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Згідно з положеннями ст.ст.245,252,280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
При цьому положеннями статті 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Між тим, вказаних вимог закону судом першої інстанції не дотримано з огляду на наступне.
Згідно статті 124 КУпАП адміністративна відповідальність настає за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Статті 122-4 КУпАП передбачає таку відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Мотивуючи своє рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.ст.124, 122-4КУпАП та про накладення на нього адміністративного стягнення, місцевий суд у своїй постанові послався на сукупність доказів, які свідчать про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним вказаних правопорушень. Зокрема суд послався на наявні в матеріалах справи - схему місця ДТП від 31.08.2020, письмові пояснення ОСОБА_1 ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , акт огляду транспортного засобу від 06.10.2020, рапорти поліцейських щодо обставин події.
Однак, перевіряючи вказані докази, суд апеляційної інстанції дійшов до переконання, що вони не вказують прямо або опосередковано на винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушень, передбачених ст.ст.124, 122-4КУпАП, з огляду на таке.
За матеріалами справи ОСОБА_1 заперечував свою причетність до скоєного ДТП, як під час складання щодо нього протоколів про адміністративні правопорушення за ст.ст.124, 122-4КУпАП ( том №1 а.с.3, том №2 а.с.3 ) та надання своїх письмових пояснень патрульним поліцейським від 07.10.2020 (том №2 а.с.8), так і заперечує свою провину в апеляційному суді. При цьому ОСОБА_1 стверджує, що 31.08.2020 року о 17.00 годині (як йому інкримінується згідно складених протоколів про адміністративні правопорушення) він перебував у м.Щастя та у цей день не потрапляв у ДТП.
У свою чергу покладені в основу рішення місцевого суду показання потерпілого ОСОБА_3  та свідка  ОСОБА_6 , які не були безпосередніми очевидцями ДТП, що сталася 31.08.2020 року, вказують лише на сам факт технічного пошкодження а/м KIA CERATO д.н.з. НОМЕР_2 , що був припаркований за адресою: м. Сєвєродонецьк, просп. Хіміків, 68, та які виявив потерпілий о 17.00 годині (том №2 а.с.9), а також підтверджують факт приїзду 31.08.2020 ОСОБА_1 на а/м VOLKSWAGEN TOUAREG д.н.з. НОМЕР_1 на СТО для заміни фільтру на газове обладнання, але без чіткого визначення часу приїзду (том №2 а.с.10). Сам апелянт не заперечує той факт, що обслуговує свій автомобіль на цьому СТО та 31.08.2020, приблизно о 10.00-10.30 годині, перебував на СТО, але у ДТП того дня не потрапляв.
Щодо показань свідка ОСОБА_7 (том №1 а.с.21), на які послався місцевий суд у своєму рішенні, то у розумінні ст.251 КУпАП, вони не можуть бути визнані допустимими доказами, оскільки їх джерело походження у справі не відомо, ці пояснення датовані 26 листопада 2020 року, тобто датою ухвалення судом оскаржуваного рішення, але сам свідок у судовому засіданні не допитувався (том №1 а.с.23) та у справі відсутні відомості про надходження цих свідчень до суду. 
Крім того, схема місця ДТП від 31.08.2020 (том №2 а.с.5), яка була складена лише у присутності потерпілого ОСОБА_3 , засвідчує лише місце розташування його транспортного засобу під час ДТП, а акт огляду транспортного засобу ОСОБА_1 від 06.10.2020 (том №2 а.с.7) вказує на наявність у автомобіля незначних пошкоджень покриття заднього бамперу з лівої сторони, яким ОСОБА_1 дав пояснення, що вони утворилися раніше під час зіткнення автомобіля із стовпом у м. Біловодськ.
Самі по собі рапорти поліцейських (том №2 а.с.12-14), на які послався місцевий суд, без наявності інших належних та допустимих доказів, не можуть вважатися належними доказами у розумінні ст.251 КУпАП, оскільки складені зацікавленими особами. 
Вказаним обставинам суд першої інстанції не дав належної оцінки, не перевірив та не спростував версію ОСОБА_1 щодо його непричетності до ДТП, що мала місце 31.08.2020 року о 17.00 годині в м. Сєвєродонецьк, просп. Хіміків,68, із пошкодженням транспортного засобу KIA CERATO д.н.з. НОМЕР_2 , що належить потерпілому ОСОБА_3 , та дійшов безпідставних висновків про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених за ст.ст.124, 122-4КУпАП.
Презумпція невинуватості - є конституційною гарантією, яка закріплена статтею 62 Основного закону України та передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.
Положеннями ч.1 ст.11 Загальної Декларації прав людини від 10.12.1948р. та ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950р., ратифікованою Україною 17.97.1997р. передбачено, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Апеляційний суд наголошує, що правова природа адміністративної відповідальності також ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпціях.
Так, згідно п.4.1. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року N 23-рп/2010 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 14-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (справа про адміністративну відповідальність у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху) зазначено, що Конституційний Суд України дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.
Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її вина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто особа не повинна доказувати свою невинуватість і його поведінка вважається правомірною, доки не доведено зворотнє.
В Рекомендаціях №R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи «Про адміністративні санкції» одним із принципів застосування адміністративних стягнень є встановлення обов`язку нести тягар доказування саме для адміністративних органів (принцип 7).
Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) в своїх рішеннях неодноразово зазначав, що санкції, які згідно національному законодавству Договірних держав не входять у сферу кримінальних покарань, можуть вважатися такими в світлі положень Конвенції. У своїх рішеннях у справах «Малофєєв проти Росії від 30 травня 2013 року», «Малиге проти Франції від 23 вересня 1998 року», «Озтюрк проти Германії» ЄСПЛ визнав адміністративні правопорушення кримінальними злочинами, які підпадають під гарантії статі 6 Конвенції.
Крім того, у п.21 свого рішення у справі «Надточий проти України від 15 травня 2008 року» ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Як зазначено в преамбулі Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006р., з наступними змінами, цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку з обов`язком держави виконати рішення ЄСПЛ у справах проти України; з необхідністю усунення причин порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї; з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини; зі створенням передумов для зменшення числа заяв до ЄСПЛ.
Європейський суд з прав людини наголошує, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (див. Рішення у справі "Авшар проти Туреччини" (Avsar v. Turkey), п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.
Також ЄСПЛ відзначав, що з метою оцінки доказів суд повинен застосовувати особливо ретельний контроль, прийняття стандарту доведення «поза розумним сумнівом», проте такий доказ може випливати із співіснування достатньо сильних і узгоджуваних висновків або неспростованих фактів (Ghedir and others v. France, п. 110).
Враховуючи вищенаведене апеляційний суд дійшов висновку про те, що рішення суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень за ст.ст.124, 122-4КУпАП «поза розумним сумнівом» є незаконним, оскільки не ґрунтується на належних і допустимих доказах, а його висновки щодо встановлення фактичних обставин справи, які наведені у постанові суду, не відповідають зібраним у справі та перевіреним апеляційним судом доказам у їх сукупності. 

Окрім того, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо порушення місцевим судом норм процесуального закону через розгляд справи без його участі та порушення його прав, визначених ст.268 КУпАП, з огляду на таке. 
У відповідності до ч.1 ст.268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
За приписами статті 277-2 КУпАП повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.
Інші особи, які беруть участь у провадженні по справі про адміністративні правопорушення, повідомляються про день розгляду справи в той же строк.
Натомість, матеріали даної справи свідчать про те, що судова повістка жодного разу не направлялася ОСОБА_1 та його не було поінформовано у визначений законом спосіб про дату та час судового розгляду ані на 08.30 годину 27 жовтня 2020 року ( про що був обізнаний потерпілий ОСОБА_3 - том.№1 а.с.19,20), ані на 26 листопада 2020 року, а отже місцевий суд без наявності до того законних підстав розглянув справу без участі особи, що притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , що свідчить про грубе порушення його права на захист, передбаченого ст.268 КУпАП. 
З огляду на вищенаведені порушення норм матеріального та процесуального закону рішення місцевого суду не може вважатися законним.
За наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції, відповідно до ч.8 ст.294 КУпАП, має право, зокрема, скасувати постанову та закрити провадження у справі.

Підсумовуючи вищенаведене суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 є обґрунтованою та підлягає задоволенню, а постанова судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 26 листопада 2020 року- скасуванню, із закриттям провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.124, 122-4КУпАП.

На підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, керуючись ст.294 КУпАП,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - задовольнити.
Постанову Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 26 листопада 2020 року, якою  ОСОБА_1 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.ст.124, 122-4КУпАП - скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДЯ ЛУГАНСЬКОГО
АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ                                         В.В. РУДЕНКО