УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №274/4646/20 Головуючий у 1-й інст. Вдовиченко Т. М. 
Категорія 84 Доповідач Галацевич О. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого – судді Галацевич О.М.,                
суддів:                  Григорусь Н.Й., Микитюк О.Ю., 
розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , 
на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області, ухвалене 14 грудня 2020 року суддею Вдовиченко Т.М. у м.Бердичеві, 
у справі №274/4646/20 за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Бердичівтеплоенерго» про відшкодування моральної шкоди, стягнення коштів на лікування та зобов`язання вилучити зі списку боржників,

в с т а н о в и в :

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суду із позовом, у якому, з урахуванням заяв від 17 липня 2020 року, 29 вересня 2020 року та 23 листопада 2020 року (а.с. 23-25, 47, 59-61), просив: стягнути з Комунального підприємства «Бердичівтеплоенерго» (далі – Підприємство, відповідач) моральну шкоду в сумі 7815,98 грн; стягнути з відповідача кошти в сумі 100000 грн на лікування за спричинену фізичну шкоду - доведення до інсульту і намагання довести до суїциду; зобов`язати Підприємство вилучити з комп`ютерної мережі та бухгалтерського обліку відомості про наявність у нього боргу перед відповідачем в сумі 3316,38 грн та стягнути судові витрати (сплачений судовий збір та витрати на правничу допомогу).
Обґрунтовував вимоги тим, що 12 жовтня 2016 року Бердичівським міськрайонним судом Житомирської області видано судовий наказ про стягнення з нього на користь відповідача заборгованості за теплопостачання за період з 01 жовтня 2015 року по  01 вересня 2016 року в сумі  2210,60 грн. Проте 11 листопада 2016 року зазначений судовий наказ скасовано судом. 
У подальшому Підприємство звернулося до суду з позовом про стягнення з нього заборгованості за теплопостачання в сумі 3316,38 грн, проте провадження у справі ухвалою суду від  19 лютого 2019 року закрито, в зв`язку з відмовою позивача від позову, з підстав відсутності предмету спору (заборгованість за надані житлово-комунальні послуги (теплопостачання) за період з січня 2018 року по 01 червня 2018 року відсутня). 
Позивач зазначив, що Підприємство продовжувало нараховувати йому заборгованість та надсилати рахунки з неіснуючим боргом, чим завдано шкоди його здоров`ю та спричинено моральну шкоду. 
Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 14 грудня 2020 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення, ухвалити нове, яким задовольнити його позов.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що судом під час розгляду справи порушені норми ст.ст. 187, 189, 197, 198, 200 ЦПК України, не виконані засади цивільного судочинства, безпідставно залишено його позовну заяву без руху. На його думку, суд не надав належної оцінки обставинам, викладеним у позовній заяві, безпідставно не зобов`язав відповідача вилучити з фінансових документів та інтернету «борг» в сумі 3316,38 грн, встановлений судовим рішенням, як відсутній. Суд також не звернув уваги, що моральна шкода завдана йому відповідачем саме внаслідок невиконання останнім ухвали суду від 19.02.2019, якою встановлено відсутність у нього боргу в сумі 3316,38 грн. Проте відповідач продовжує надсилати рахунки з неіснуючим боргом з червня 2016 року по грудень 2020 року, внаслідок чого йому у 2017 році відмовлено в оформленні субсидії. Також, вказав на порушення судом строків розгляду справи.
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача не заперечував, що у позивача відсутній борг за отримані ним в період з січня 2018 року по 01 червня 2018 року комунальні послуги, у зв`язку з чим на підставі заяви Підприємства було закрито провадження у справі про стягнення боргу з ОСОБА_1 . Вважає, що Підприємством не здійснювалось будь-яких дій, які б обмежували права та свободи позивача. Просив залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 зазначав, що Підприємство, не зважаючи на відсутність у нього заборгованості в сумі 3316,38 грн за період з січня 2018 року по 01 червня 2018 року, продовжує нараховувати йому цю заборгованість та надсилати рахунки з неіснуючим боргом. Вказав, що такими неправомірними діями відповідача завдано шкоди його здоров`ю та спричинено моральну шкоду, яка полягає у моральних стражданнях, переживаннях, почутті несправедливості з приводу віднесення його до боржників, необхідності доводити зворотнє. 
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що досліджені судом докази не дають підстав вважати заявлені позивачем вимоги доведеними. 
Зокрема, суд вказав, що сам факт звернення КП "Бердичівтеплоенерго" до суду з заявою про видачу судового наказу, який в подальшому за заявою представника позивача було скасовано судом, та з позовної заявою, провадження по якій було закрито, не вказує на заподіяння позивачу моральної шкоди. Також суд у своєму рішенні зазначив про відсутність обставин, передбачених статтями 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів», які б надавали споживачеві право на відшкодування моральної шкоди. 
В частині відмови у задоволенні вимог позивача про зобов`язання відповідача вилучити з комп`ютерної мережі та бухгалтерського обліку відомості про наявність боргу в сумі 3316,38 грн, суд виходив з того, що така заборгованість відсутня, що встановлено ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 19.02.2019 в цивільній справі № 274/2893/17 за позовом Комунального підприємства "Бердичівтеплоенерго" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. 
Колегія суддів частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне. 
Так, відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із вимогами статей 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
При цьому наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації.
За змістом частини другої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.
Вирішуючи спір щодо відшкодування моральної шкоди за порушення споживчого договору, суди мають враховувати, що моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей 16 та 23 ЦК України і статей 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено.
Такий висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 01 вересня 2020 року (справа № 216/3521/16-ц, провадження № 14-714цс19).
Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 є споживачем послуг з теплопостачання, які йому надає відповідач, за адресою: АДРЕСА_1 на підставі відкритого рахунку НОМЕР_1 .  
Зі змісту ухвали Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 19.02.2019 вбачається, що провадження у справі №274/2893/17 за позовом Підприємства до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України (а.с. 26). Дана ухвала судом мотивована тим, що представник Підприємства подав суду клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з тим, що станом на 15.02.2019 заборгованість за надані житлово-комунальні послуги (теплопостачання) за період з січня 2018 року по 01 червня 2018 року в сумі 3316,38грн відсутня.  
На підтвердження обставин, викладених у позовній заяві, ОСОБА_1 надав суду отримані ним рахунки наданих послуг по його особовому рахунку № НОМЕР_1 за жовтень-грудень 2016 року, за період з червня 2018 року по лютий 2019 року, розшифровку операцій за період з січня 2019 року по грудень 2019 року, рахунки за січень – квітень 2020 року (а.с. 10-12, 15, 45), у яких, з огляду на нараховані та сплачені позивачем кошти, вбачається, що станом на квітень 2020 року вихідне сальдо становить 4132,35 грн та включає в себе борг в сумі 3316,38 грн, який обліковувався на 01.06.2018. 
Також суду надано рахунок наданих послуг за травень 2020 року з сальдо на 01/05 в сумі 3568,70 грн, з яких сплачено 252,32 грн, до сплати нараховано 3316,38 грн (а.с. 17) та рахунок за червень 2020 року, у якому зазначено до сплати 3316,38 грн (а.с.28) при нарахуванні 0,00 грн, рахунки за липень – жовтень 2020 року (а.с. 63-66), які також вказують на те, що станом на 01.11.2020 вихідне сальдо становить 3713,20грн та включає в себе борг в сумі 3316,38 грн, який обліковувався на 01.06.2018.
Окрім того, позивачем суду надано вимогу Підприємства від 30.11.2018 про необхідність сплатити борг в сумі 3213,26 грн, який виник станом на 01.11.2018 (а.с.18).
Матеріали справи містять також медичні виписки та висновки (а.с. 62, 67-70) про стан здоров`я позивача. 
Таким чином, позивачем доведений факт неправомірного включення Підприємством до рахунків наданих послуг за 2019-2020 роки заборгованості в сумі 3316,38 грн, яка обліковувалась станом на 01.06.2018, відсутність якої встановлено за заявою Підприємства ухвалою суду від 19.02.2019 у справі №274/2893/17, та безпідставне віднесення його до боржників Підприємства за надані послуги. 
Будь-яких обґрунтованих заперечень та відповідних доказів щодо правомірності включення до рахунку позивача зазначеної суми боргу відповідач ні у відзиві на позов, ні у доводах відзиву на апеляційну скаргу не зазначив та не подав. 
Внаслідок неправомірних дій Підприємства позивач зазнав душевних страждань, а тому вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди є  обґрунтованими. 
Отже, зважаючи на такі обставини, які суд першої інстанції не дослідив, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди слід скасувати, ухваливши нове судове рішення - про часткове задоволення позову, яким зобов`язати Підприємство виключити з особового рахунку ОСОБА_1 заборгованість в сумі 3316,38 грн та стягнути з відповідача на користь позивача 500 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями відповідача.
Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд апеляційної інстанції виходив із засад розумності, виваженості та справедливості. 
Щодо вимоги позивача про стягнення коштів в сумі 100000 грн на лікування за спричинену фізичну шкоду - доведення до інсульту і намагання довести до суїциду, суд обґрунтовано не вбачав підстав для задоволення позову у цій частині, оскільки позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів того, що саме у зв`язку з неправомірними діями відповідача він захворів та такі кошти витрачалися на лікування, або він потребує лікування на вказану суму.
В апеляційній скарзі позивач зазначив про те, що «кошти в сумі 100000 грн знімає з позовних вимог», проте, зважаючи, що заяви про відмову від позову у цій частині відповідно до вимог ЦПК України він не подав, суд апеляційної інстанції залишає рішення суду в частині відмови у задоволенні позову про стягнення коштів на лікування без змін.
Позивачем не надано доказів понесення ним витрат на правничу допомогу, а тому вимоги про відшкодування таких витрат не підлягають задоволенню.
Питання повернення сплаченого позивачем судового збору, який звільнений у відповідності до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» від його сплати може бути вирішено судом першої інстанції відповідно до ст. 7 Закону України «Про судовий збір».
З відповідача на користь держави у відповідності до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір в сумі 2236,33 грн.
Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм процесуального прав, зокрема ст.ст. 187,189,197,198, 200 ЦПК України є безпідставними, оскільки, як вбачається з матеріалів справи ухвалою суду від 20.07.2020 відкрито провадження у даній справі, яку призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, тобто без проведення підготовчого судового засідання. 
Інші доводи апеляційної скарги щодо безпідставного залишення позовної заяви без руху не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду. Порушення судом строків розгляду справи не впливає на суть ухваленого рішення.
Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 14 грудня 2020 року у частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди скасувати, ухваливши нове судове рішення - про часткове задоволення позову.
Зобов`язати Комунальне підприємство «Бердичівтеплоенерго» виключити з особового рахунку ОСОБА_1 заборгованість в сумі 3316,38грн.
Стягнути з Комунального підприємства «Бердичівтеплоенерго» на користь ОСОБА_1 500 грн моральної шкоди. 
Стягнути з Комунального підприємства «Бердичівтеплоенерго» в дохід держави судовий збір в сумі 2236,33 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий    Судді

Повний текст постанови складений 05 березня 2021 року.