УХВАЛА

23 лютого 2021 року 
м. Київ
справа № 420/3357/20
адміністративне провадження № К/9901/4267/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Данилевич Н.А.,
суддів: Мацедонської В.Е., Шевцової Н.В.
перевірив касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 липня 2020 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23 листопада 2020 року у справі №420/3357/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області, Київського районного суду м. Одеси про визнання протиправним та скасування пункту 2 наказу, визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,
УСТАНОВИВ:
08 лютого 2021 року касаційна скарга надійшла до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України (відправлено засобами поштового зв`язку 05.02.2021).
В квітні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області (надалі - відповідач-1, Територіальне управління ДСА), Київського районного суду м. Одеси (надалі - відповідач-2), в якому просив:
- визнати протиправним і скасувати пункт 2 наказу голови Київського районного суду м. Одеси від 04.10.2019 року №59-ос, яким було визначено виплатити позивачу вихідну допомогу в розмірі трьох місячних суддівських винагород за останньою посадою;
- визнати протиправною бездіяльність Територіального управління ДСА щодо невиконання вимог законодавства про нарахування та виплату позивачу за рахунок бюджетних асигнувань вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою;
- зобов`язати Територіальне управління ДСА нарахувати і виплатити позивачу за рахунок бюджетних асигнувань вихідну допомогу у розмірі 7 (семи) місячних заробітних плат за останньою посадою судді Київського районного суду міста Одеси.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 20.07.2020 року, яке було залишено без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23 листопада 2020 року, в задоволенні позову відмовлено.
Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, Верховний Суд зазначає наступне.
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Згідно із частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Аналіз указаних положень дає підстави для висновку, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.
Відповідно до даних Єдиного державного реєстру судових рішень суд першої інстанції вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження.
При цьому, Суд зазначає, що відсутні підстави, за яких цю справу не можна було розглядати за правилами спрощеного провадження.
Оскаржуючи судові рішення, розглянуті судом за правилами спрощеного провадження, позивач зазначає, що на теперішній час відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (п.1 ч.4 ст.328 КАС України).
Водночас, пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Таким чином, оскаржуючи судові рішення, позивач у касаційній скарзі не довів підстав, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, за яких оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції підлягає перегляду в касаційному порядку.
Інші, наведені у касаційній скарзі доводи та мотиви не дають підстав для висновку, що судові рішення, постановлені у зазначеній справі, можливо віднести до випадків, передбачених пунктом пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
Крім того, Суд вказує на наявність правозастосовної практики, що склалась з приводу застосування положень Закону України "Про судоустрій та статус суддів" від 07.07.2010 № 2453-VІ, Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів", який набрав чинності 30 вересня 2016 року, та Закону України № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" в частині відсутності у позивачів права на отримання вихідної допомоги, як  у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою відповідно до Закону № 2453-VI, так і у розмірі 3 місячних заробітних плат за останньою посадою відповідно до Закону України № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів". При цьому Верховний Суд зауважував, що відмова відповідачів у виплаті такої допомоги не є звуженням змісту та обсягу прав позивача, оскільки законодавство, чинне на момент виходу позивача у відставку, виплату такої допомоги не передбачало (постанова Верховного Суду від 07 серпня 2019 року у справі №753/22101/16-а; постанова Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі №826/3787/17; постанова Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі №752/4946/17 та інші).
Отже, характер спірних правовідносин, предмет і категорія спору, коло учасників спірних правовідносин, правозастосовна практика, що складалася з приводу спорів цієї категорії, відсутність ознак, які відрізняють цю касаційну скаргу від інших, дають підстави вважати, що судові рішення, які ухвалені у справі за позовом ОСОБА_1 , який було розглянуто в порядку спрощеного провадження, не підлягають касаційному оскарженню.
Суд ураховує позицію, висловлену Європейським Судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) в ухвалі від 09 жовтня 2018 року, щодо неприйнятності заяви у справі "Азюковська проти України" (заява №26293/18), в якій заявником оскаржувалася відмова суду касаційної інстанції у відкритті касаційного провадження у зв`язку з віднесенням справи до категорії справ незначної складності. Так, ЄСПЛ указав, що застосування критерію малозначності у цій справі було передбачуваним, справа розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Зважаючи на те, що оскаржувані судові рішення ухвалені у справі в порядку спрощеного провадження, а з наведених у касаційній скарзі мотивів й доданих до неї матеріалів не вбачається наявності передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України виняткових обставин, у відкритті касаційного провадження у даній справі необхідно відмовити.
На підставі викладеного, керуючись пунктом 2 частини п`ятої статті 328, пунктом 1 частини першої статті 333 КАС України суд, 
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 липня 2020 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23 листопада 2020 року у справі №420/3357/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області, Київського районного суду м. Одеси про визнання протиправним та скасування пункту 2 наказу, визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач                                                                                Н.А. Данилевич
Судді                                                                                                    В.Е. Мацедонська
                                                                                                    Н.В. Шевцова