ПОСТАНОВА 
Іменем України

15 лютого 2021 року                                                         м. Кропивницький

справа № 383/492/20
провадження № 22-ц/4809/291/21 

       Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати  у цивільних справах:  Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Голованя А. М., Мурашка С. І., 
учасники справи:  
позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» ,
відповідач - ОСОБА_1 ,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Бобринецького районного суду м. Кіровограда (суддя Адаменко І. М.) від 15 жовтня 2020 року, 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У травні 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі за текстом - АТ КБ «ПриватБанк») звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 13 жовтня 2011 року між банком (на той час - ПАТ КБ «ПриватБанк») і відповідачем був укладений кредитний договір б/н шляхом підписання ОСОБА_1 анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Відповідно до умов цього договору банк надав позичальнику кредит у формі встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на сайті www.privatbank.ua, складає між ним і банком договір про надання банківських послуг. За умовами договору він зобов`язаний погашати заборгованість за кредитом і відсотками, за перевитрати платіжного ліміту, а також сплачувати неустойку на умовах, передбачених договором, у разі невиконання покладених на неї зобов`язань.
Відповідач зобов`язання за договором не виконує, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість, яка станом на 31 березня 2020 року становила 109362,12 грн, з яких: 
1462,3 грн - заборгованість за кредитом; 
101165,75 грн - заборгованість по відсотках за користуванням кредитом; 
1050,10 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; 
500,00 грн - штраф (фіксована частина), 
5183,91 грн - штраф (процентна складова),
які позивач просить стягнути з відповідача на свою користь.
Короткий зміст рішення суду
Заочним рішенням Бобринецького районного суду м. Кіровограда від 15 жовтня 2020 року позов задоволено частково. Суд ухвалив стягнути з ОСОБА_1  на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 1462,36 грн та 28,11 грн компенсації судового збору. В задоволенні інших вимог про стягнення процентів та неустойки - відмовив.
Суд встановив, що відповідач не повернув використані ним кошти, які надав йому банк, а тому задовольнив позов в цій частині. 
Відмовляючи у задоволенні інших позовних вимог банку, суд виходив з того, що позивач не надав доказів досягнення між ним і відповідачем домовленості про проценти та неустойку, тому дійшов висновку, що такі вимоги позивача безпідставні.
Короткий зміст апеляційної скарги та відзиву на неї
Частково не погоджуючись із рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати це рішення в частині відмови в задоволенні вимоги банку про стягнення з відповідача заборгованості за процентами та неустойки й ухвалити щодо цього нове рішення. 
Доводами апеляційної скарги полягають у тому, що банк вважає безпідставною відмову суду в задоволенні його вимоги про стягнення з боржника процентів та неустойки так, як суд не врахував юридичну природу укладеного між сторонами договору та його умов про проценти, які передбачені Тарифами банку та на які погодився відповідач при укладенні договору. Оскільки за змістом ст. 1048, 1054 ЦК України кредитний договір є оплатним, то суд неправильно застосував норми матеріального права в цій частині.
Відповідачу ОСОБА_1 копію ухвали суду про відкриття апеляційного провадження та копію апеляційної скарги надіслано за адресою його місця проживання, яке зареєстровано у встановленому законом порядку (п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України), оскільки іншої адреси він суду не повідомив. Однак, судова кореспонденція йому не вручене у зв`язку з тим, що він відсутній за адресою його місця проживання, що підтверджується відміткою на поштовому повідомленні номер: 2500671466241 (с. 124). Не зважаючи на це, відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, судова кореспонденція вважається йому врученою. Відзив на апеляційну скаргу від відповідача до суду не надійшов.
Суд першої інстанції встановив такі обставини 
    13 жовтня 2011 року ОСОБА_1  звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк», який у зв`язку з низкою змін типу банку у 2018 році остаточно змінив найменування на АТ КБ «ПриватБанк», із підписаною ним заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку в якій вказав, що він підтверджує свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Пам`яткою клієнта» та «Тарифами банку», які йому надані для ознайомлення, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. «Умовами та правилами надання банківських послуг» розміщені на мережі Інтернет на сайті ПриватБанк за адресою: www.privatbank.ua.
    Банк свої зобов`язання за договором виконав: відкрив на ім`я ОСОБА_1  поточний рахунок, надав йому  платіжну картку та встановив кредитний ліміт коштів на рахунку.
ОСОБА_1 використані ним кошти, які надав йому банк, не повернув і має заборгованість за кредитом у сумі 1462,36 грн.
     Крім цієї заборгованості, за даними бухгалтерського обліку банку, станом на 30 вересня 2019 року за відповідачем обліковується заборгованість: 
12139,57 грн -  за процентами за користування кредитом; 
19016,27 грн - пеня; 
500,00 грн - штраф (фіксована частина); 
807,39 грн - штраф (процентна складова).
Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення
    У цій справі заочне рішення суду першої інстанції оскаржується позивачем лише в частині вирішення судом позовних вимог про стягнення з відповідача на користь банку процентів та неустойки (пені та штрафів), а тому, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Таким чином, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції про задоволення вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до     ОСОБА_1  про стягнення заборгованості по кредиту апеляційним судом не перевіряється. 
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, зокрема, з договорів.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). 
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України). 
Згідно зі ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України), .
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. 
Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі (ч. 1 ст. 547 ЦК України).
Цивільне судочинство ґрунтується, зокрема, на принципі змагальності сторін відповідно до якого учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (п. 4 ч. 3 ст. 2, ст. 12, ст. 81 ЦПК України).
Колегія суддів наголошує, що у справах про відповідальність боржника за невиконання зобов`язання, зокрема грошового, саме позивач зобов`язаний довести наявність невиконаного зобов`язання, підстави його виникнення та розмір.
Обґрунтовуючи свої вимоги про стягнення з відповідача процентів за користування наданим кредитом, позивач посилався, зокрема, на підписану ОСОБА_1  анкету-заву від 13 жовтня 2011 року про його приєднання до «Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку», у якій він своїм підписом підтвердив, що був ознайомлений запропонованими банком «Умовами та правилами …» та «Тарифами банк», які є частинами укладеного між ним і банком договору про надання банківських послуг. (с. 16). При цьому в анкеті-заяві відповідач не вказав, яку саме з названих у ній банківських послуг він хотів би отримати від банку.
Позивач також посилався на витяг з «Тарифів обслуговування кредитних карток «Універсальна», які містять інформацію про зміни в пропонованому банком продукті платіжна картка «Універсальна» станом на 2015 рік, але без зазначення початку цього періоду. Цей витяг не містять підпису відповідача.
Ще позивач посилався на витяг з Умов і правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256 (односторонній документ), а також розрахунок заборгованості і довідки банку про видачу кредитної картки та періодичну зміну кредитного ліміту.
Згідно з частинами 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Оцінюючи наданий позивачем витяг з Тарифів банку (с. 17), суд звернув увагу, що він не містить інформації щодо їх затвердження відповідною особою, або органом, а також не в дає підстав для висновку, що ці Тарифи були чинними на час укладення договору та що відповідач ознайомлений саме з цими Тарифами.
Те саме стосується і «Умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанк».
Як вбачається з анкети-заяви відповідача від 13 жовтня 2011 року, він ознайомлений з «Умовами і правилами надання банківських послуг в ПриватБанку», які розміщенні в мережі Інтернет за адресою: www.privatbank.ua.
Однак за цією електронною адресою знаходиться сайт позивача на якому розміщено чинні Умови та правила надання банківських послуг, а також їх архів за період з 01 вересня 2013 року по теперішній час. 
Тобто, онлайн перегляд чинних станом на 13 жовтня 2011 року «Умов і правил надання банківських послуг у ПриватБанку» є неможливим. 
З інформації зі сайту позивача також вбачається, що актуалізація цих Умов і правил здійснюється банком щомісячно, з урахуванням змін, тобто вони є сталими лише в обмежений часовий проміжок і змінюються банком на власний розсуд.
При цьому позивач надав до суду витяг з Умов і правил у редакції, які були чинними станом на березень 2010 року, а анкету-заяву про приєднання до Умов і правил банку відповідач подав 13 жовтня 2011 року. 
З урахуванням практики позивача вносити щомісячні зміни до пропонованих ним клієнтам Умов та правил надання банківських послуг, у суду першої інстанції виник обґрунтований сумнів стосовно чинності положень Умов і правил в редакції від 06 березня 2010 року на час укладення договору з відповідачем.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року по справі ЄУН: 342/180/17, у якій між сторонами (однією з яких також було АТ КБ «ПриватБанк») склалися аналогічні правовідносини, вказала на таке:
«Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
Велика Палата Верховного Суду вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (18 лютого 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (20 лютого 2017 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин».
Як і у справі № 342/180/17, яку переглядала Велика Палата Верховного Суду, так і в цій справі відсутні дані про те, що саме такі Тарифи банку й Умови та Правила надання банківських послуг мав на увазі відповідач на час укладення договору з позивачем, тобто станом на 13 жовтня 2011 року.
Суд першої інстанції у цій справі дійшов схожого за змістом висновку, що і Велика Палата Верхового Суду у справі за схожими обставинами та правовідносинами сторін.
Висновок суду про недоведеність позивачем домовленості між ним і відповідачем про розмір процентів та умови їх сплати, а також про неустойку є правильними і відповідає доказам у справі.
Отже, суд з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.
Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Аргументи апеляційної скарги позивача не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення, та зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки.
Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення стосовно позовних вимог про стягнення процентів і неустойки з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 - 384ЦПК України, суд 
ПОСТАНОВИВ:
Залишити вимоги апеляційної скарги Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» без задоволення, а заочне рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 15 жовтня 2021 року, в частині яка оскаржується, без змін.
   Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді А. М. Головань

С. І. Мурашко